Rámcový vzdělávací
program
pro dvojjazyčná gymnázia

Pilotní verze

(RVP DG)

Praha 2009

Autorský kolektiv

Koncepce:
Jaroslav Jeřábek, Stanislava Krčková, Lucie Slejšková 
Autoři a konzultanti (VÚP):
Jan Balada, Gabriela Baladová, Jan Boněk, Jiří Brant, Eva Brychnáčová, Olga Doležalová, Jaroslav Faltýn, Josef Herink, Taťána Holasová, Viola Horská, Jan Houska, Martina Hovorková, Dagmar Hudecová, Alexandros Charalambidis, Jaroslav Jeřábek, Zdeněk Jonák, Svatava Janoušková, Stanislav Kodet, Stanislava Krčková, Alena Kůlová, Romana Lisnerová, Jan Maršák, Jiřina Masaříková, Josef Novák, Markéta Pastorová, Hana Pernicová, Marie Rokosová, Kamila Sladkovská, Lucie Slejšková, Adriena Smejkalová, Jitka Tůmová, Jan Tupý, Jana Zahradníková, Eva Zelendová
Externí autoři a zpracovatelé podkladových textů:
Pavel Beneš, Zdeněk Beneš, Kateřina Blažová, Ludmila Brestičová, Hana Čtrnáctová, Jiří Dittrich, Filip Dostál, Petr Dostál, Václav Drábek, Milan Dundr, Bohuslav Dušek, Petr Fořt, Zdeňka Hamhalterová, Eduard Hofmann, Jakub Hučín, Vladimír Jakubal, Jan Jirák, Jaroslava Ježková, Bohumila Kettnerová, Leonora Kitzbergerová, Karel Kolář, Iva Kubištová, Tomáš Lehotský, Anton Markoš, Dobroslav Matějka, Tomáš Pavlas, Václav Pavlíček, Karel Pecka, Pavel Pešat, Tomáš Pitner, Irena Přádná,  Drahomíra Rancová, Zdeněk Řehák, Tomáš Řežáb,  Radek Schindler, Marta Slawinská, Josef Valenta, Jaroslav Vančát, Jan Wagner, Arnošt Wahla, Eliška Walterová, Václav Ziegler
Externí spolupracovníci a konzultanti:
Učitelé a ředitelé pilotních i nepilotních gymnázií
Učitelé a ředitelé pilotních dvojjazyčných gymnázií
Učitelé vysokých škol
Asociace ředitelů gymnázií a další odborné asociace, instituce a odborníci v oblasti vzdělávání
MŠMT ČR

Pilotní verze RVP DG je uveřejněna a platná pro období ověřování výuky dle pilotního RVP DG a pilotních ŠVP, tj. od 1. září 2009 do 31. srpna 2015.

Obsah
Autorský kolektiv
Obsah
ČÁST A
1.	Vymezení Rámcového vzdělávacího programu pro dvojjazyčná gymnázia
1.1	Systém kurikulárních dokumentů
1.2	Principy Rámcového vzdělávacího programu pro dvojjazyčná gymnázia
1.3	Podmínky pro zařazení do seznamu dvojjazyčných gymnáziích s šestiletým vzdělávací programem
ČÁST B
2.	Charakteristika vzdělávání
2.1	Organizace vzdělávání
2.2	Podmínky přijetí ke vzdělávání
2.3 	 Způsob a podmínky ukončování vzdělávání a získání dokladu o dosaženém stupni
vzdělání
ČÁST C
3.	Pojetí a cíle vzdělávání
3.1	Pojetí vzdělávání
3.2	Cíle vzdělávání
4.	Klíčové kompetence
5.	Vzdělávací oblasti
5.1 	Jazyk a jazyková komunikace
5.1.1	Český jazyk a literatura
5.1.2	Jazyková příprava
5.1.3	Cizí jazyk
5.1.4	Další cizí jazyk
5.2	Matematika a její aplikace
5.2.1	Matematika a její aplikace
5.3	Člověk a příroda
5.3.1	Fyzika
5.3.2	Chemie
5.3.3	Biologie
5.3.4	Geografie
5.3.5	Geologie
5.4	Člověk a společnost
5.4.1	Občanský a společenskovědní základ
5.4.2	Dějepis
5.4.3	Geografie
5.5	Člověk a svět práce
5.5.1	Člověk a svět práce
5.6	Umění a kultura
5.6.1	Hudební obor
5.6.2	Výtvarný obor
5.7	Člověk a zdraví
5.7.1	Výchova ke zdraví
5.7.2	Tělesná výchova
5.8	Informatika a informační a komunikační technologie
5.8.1	Informatika a informační a komunikační technologie
6.	Průřezová témata
6.1	Osobnostní a sociální výchova
6.2	Výchova k myšlení v evropských a globálních souvislostech
6.3	Multikulturní výchova
6.4	Environmentální výchova
6.5	Mediální výchova
7.	Rámcový učební plán
7.1	Obecné poznámky
7.2	Poznámky ke vzdělávacím oblastem
8. 	Zásady pro tvorbu školního vzdělávacího programu  pro šestiletá dvojjazyčná gymnázia
ČÁST D
9. 	Vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami
9.1	Vzdělávání žáků se zdravotním postižením a zdravotním znevýhodněním
9.2 	Žáci z odlišného kulturního a sociálně znevýhodňujícího prostředí
10.	Vzdělávání mimořádně nadaných žáků
10.1	Projevy mimořádně nadaných žáků
10.2	Péče školy o rozvoj nadání žáků
10.3	Přístup učitele ke vzdělávání mimořádně nadaných žáků
11.	Podmínky pro vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu
11.1	Materiální podmínky
11.2	Personální a pedagogicko-psychologické podmínky
11.3	Podmínky bezpečnosti a hygieny duševní a fyzické práce, psychosociální podmínky
11.4	Organizační a řídicí podmínky
12.	Slovníček použitých výrazů

ČÁST A
1.	Vymezení Rámcového vzdělávacího programu pro dvojjazyčná gymnázia
1.1	Systém kurikulárních dokumentů
V souladu s novými principy kurikulární politiky, zformulovanými v Národním programu rozvoje vzdělávání v ČR (tzv. Bílé knize) a zakotvenými v zákoně č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (dále jen „školský zákon“), ve znění pozdějších předpisů, se do vzdělávací soustavy zavádí nový systém kurikulárních dokumentů pro vzdělávání žáků od 3 do 19 let. Kurikulární dokumenty jsou vytvářeny na dvou úrovních – státní a školní. Státní úroveň v systému kurikulárních dokumentů představují Národní program vzdělávání (NPV) a rámcové vzdělávací programy (RVP). Zatímco NPV formuluje požadavky 
na vzdělávání, které jsou platné v počátečním vzdělávání jako celku, RVP vymezují závazné rámce vzdělávání pro jeho jednotlivé etapy (pro předškolní, základní a střední vzdělávání). Školní úroveň představují školní vzdělávací programy (ŠVP), podle nichž se uskutečňuje vzdělávání v jednotlivých školách. Školní vzdělávací program si vytváří každá škola podle zásad stanovených v příslušném RVP.
Rámcové i školní vzdělávací programy jsou veřejné dokumenty přístupné pro pedagogickou i nepedagogickou veřejnost.

ŠKOLNÍ     ÚROVEŇ

STÁTNÍ ÚROVEŇ

RVP PV

ŠKOLNÍ VZDĚLÁVACÍ PROGRAMY (ŠVP)

OSTATNÍ
 RVP*

RÁMCOVÉ VZDĚLÁVACÍ PROGRAMY (RVP)

RVP ZV

RVP G
RVP GSP
RVP DG

RVP SOV

NÁRODNÍ PROGRAM VZDĚLÁVÁNÍ (NPV)

Graf 1 – Systém kurikulárních dokumentů
Legenda: RVP PV – Rámcový vzdělávací program pro předškolní vzdělávání; RVP ZV – Rámcový vzdělávací program 
pro základní vzdělávání; RVP G – Rámcový vzdělávací program pro gymnázia; RVP GSP – Rámcový vzdělávací program pro gymnázia se sportovní přípravou; RVP DG – Rámcový vzdělávací program pro dvojjazyčná gymnázia, RVP SOV – Rámcový vzdělávací program (programy) pro střední odborné vzdělávání.
* Ostatní RVP – rámcové vzdělávací programy, které kromě výše uvedených vznikají na základě vymezení školského zákona.
Rámcové vzdělávací programy:
•	vycházejí z nové strategie vzdělávání, která zdůrazňuje klíčové kompetence, jejich provázanost se vzdělávacím obsahem a uplatnění získaných vědomostí a dovedností v praktickém životě;
•	vycházejí z koncepce celoživotního učení;
•	formulují očekávanou úroveň vzdělání stanovenou pro všechny absolventy jednotlivých etap vzdělávání;
•	podporují pedagogickou autonomii škol a profesní odpovědnost učitelů za výsledky vzdělávání.

1.2	Principy Rámcového vzdělávacího programu pro dvojjazyčná gymnázia
•	je určen pro tvorbu ŠVP na šestiletých dvojjazyčných gymnáziích, a to na dobu celého šestiletého cyklu;
•	stanovuje základní vzdělávací úroveň pro všechny absolventy dvojjazyčných gymnázií, kterou musí škola respektovat ve svém školním vzdělávacím programu; 
•	zahrnuje v sobě požadavky na základní vzdělávání žáků, kteří po ukončení prvních dvou let šestiletého vzdělávacího cyklu dosahují základního vzdělání;
•	specifikuje úroveň klíčových kompetencí, jíž by měli žáci na konci vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu dosáhnout;
•	vymezuje závazný vzdělávací obsah – očekávané výstupy a učivo;
•	zařazuje jako závaznou součást vzdělávání průřezová témata s výrazně formativními funkcemi;
•	podporuje komplexní přístup k realizaci vzdělávacího obsahu, včetně možnosti jeho vhodného propojování, a předpokládá volbu různých vzdělávacích postupů, různých metod a forem výuky ve shodě s individuálními potřebami žáků;
•	umožňuje modifikaci vzdělávacího obsahu pro vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami a žáků mimořádně nadaných s využitím podpůrných opatření a za předpokladu zajištění individuálních podmínek ke vzdělávání.
Pilotní verze RVP DG je otevřený dokument, který bude v určitých časových etapách inovován podle měnících se potřeb společnosti, zkušeností učitelů se ŠVP i podle měnících se potřeb a zájmů žáků.

1.3	Podmínky zapojení do projektu pilotování školního vzdělávacího programu pro dvojjazyčná gymnázia s šestiletým vzdělávacím programem
	Do pokusného ověřování tvorby RVP a školních vzdělávacích programů pro bilingvní (dvojjazyčná) gymnázia a následného vzdělávání podle vytvořených pilotních ŠVP je v souladu s vyhlášením pokusného ověřování (č. j. 19 242/2007-23 ze dne 26. 9. 2007, ve znění změny č. j. 1805/2009-23 ze dne 1. 4. 2009) zapojeno těchto 18 středních škol s oborem vzdělání 79-41-K/610 Gymnázium – vybrané předměty v cizím jazyce:
1)	Gymnázium Písek, Komenského 89 
2)	Gymnázium Olomouc-Hejčín, Tomkova 45
3)	Gymnázium Jana Nerudy, Praha 1, Hellichova 3
4)	Slovanské gymnázium, Olomouc, tř. Jiřího z Poděbrad 13
5)	Gymnázium Matyáše Lercha, Brno, Žižkova 55
6)	Gymnázium Pierra de Coubertina, Tábor, náměstí Františka Křižíka 860
7)	Gymnázium F. X. Šaldy, Liberec 11, Partyzánská 530
8)	Gymnázium Dr. Karla Polesného, Znojmo, Komenského náměstí 4
9)	Gymnázium, Praha 8, Ústavní 400
10)	Rakouské gymnázium v Praze, o. p. s.
11)	Česko-italské jazykové gymnázium, s. r. o., Praha 9-Hloubětín
12)	Gymnázium, Praha 4, Budějovická 680
13)	Klasické a španělské gymnázium, Brno-Bystrc, Vejrostova 2
14)	Biskupské gymnázium J. N. Neumanna a Církevní základní škola, České Budějovice
15)	Gymnázium Hladnov, Slezská Ostrava
16)	Gymnázium Olomouc, Čajkovského 9
17) Gymnázium Luďka Pika, Plzeň
18) The English College in Prague – Anglické gymnázium, o. p. s., Praha 9-Vysočany
	Zařazení dalších šestiletých gymnázií do projektu je možné při splnění následujících podmínek:  
•	gymnázium bylo zřízeno na základě mezivládní dohody nebo ve spolupráci se zahraničním partnerem se souhlasem MŠMT;
•	učební plán v ŠVP bude v prvních dvou ročnících gymnázia obsahovat intenzivní jazykovou přípravu v rozsahu minimálně 10 hodin týdně pro vybraný jazyk v každém ročníku;
•	ve vybraném cizím jazyce bude probíhat výuka alespoň poloviny z celkového počtu vyučovaných povinných předmětů v každém vyšším (tj. 3. až 6.) ročníku gymnázia;
•	gymnázium musí mít pro zařazení doporučení ČŠI.

ČÁST B
2.	Charakteristika vzdělávání
Vzdělávání se uskutečňuje v oboru vzdělání dvojjazyčné gymnázium. V souladu se školským zákonem je pro realizaci vzdělávání na dvojjazyčných gymnáziích vydán Rámcový vzdělávací program pro dvojjazyčná gymnázia (RVP DG). Vzděláváním ve dvojjazyčných gymnáziích 
s šestiletým vzdělávacím programem se dosahuje stupně středního vzdělání s maturitní zkouškou.

2.1	Organizace vzdělávání 
Průběh vzdělávání v dvojjazyčných gymnáziích s šestiletým vzdělávacím programem upravují § 66 až § 68 školského zákona a vyhláška č. 13/2005 Sb., o středním vzdělávání a vzdělávání v konzervatoři, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „vyhláška o středním vzdělávání a vzdělávání v konzervatoři“).
Vzdělávání v dvojjazyčných gymnáziích s šestiletým vzdělávacím programem je možné uskutečňovat v denní, večerní, dálkové, distanční a kombinované formě vzdělávání – podmínky vzdělávání v jiných než denních formách vzdělávání stanovuje školský zákon v § 25 a vyhláška o středním vzdělávání a vzdělávání v konzervatoři. Gymnázia realizující tyto formy vzdělávání mohou v odůvodněných případech přizpůsobit cíle a obsah vzdělávání žákům tak, aby odpovídaly jejich věku, rozvoji a specifickým podmínkám vzdělávání. 
Zkrácené vzdělávání pro získání středního vzdělání s maturitní zkouškou upravuje § 85 školského zákona.
2.2	Podmínky přijetí ke vzdělávání 
Podmínky přijetí ke vzdělávání na gymnáziu upravují § 59 až § 61 i § 63 školského zákona a vyhláška č. 671/2004 Sb., kterou se stanoví podrobnosti o organizaci přijímacího řízení 
ke vzdělávání ve středních školách, ve znění pozdějších předpisů.
2.3 		Způsob a podmínky ukončování vzdělávání a získání dokladu o dosaženém stupni 
	vzdělání
Způsoby a podmínky ukončování vzdělávání na gymnáziu stanovují § 72 a § 77 až § 82 školského zákona, vyhláška č. 442/1991 Sb., o ukončování studia ve středních školách a učilištích, ve znění pozdějších předpisů a vyhláška č. 177/2009 Sb., o bližších podmínkách ukončování vzdělávání ve středních školách maturitní zkouškou.
Pro profilovou část maturitní zkoušky ředitel školy určí 3 povinné zkoušky, jejichž obsah je v souladu s učebními osnovami povinných vyučovacích předmětů vymezených ve školním vzdělávacím programu a s učebními osnovami volitelných vzdělávacích aktivit. 
Zvýšení počtu povinných zkoušek profilové části maturitní zkoušky je možné, pokud ředitel školy podá žádost o povolení odlišného způsobu ukončování vzdělávání v souladu s § 81 odst. 9 školského zákona a ministerstvo odlišný způsob ukončování vzdělávání povolí.
Profilová část maturitní zkoušky v oboru vzdělání dvojjazyčné gymnázium se řídí podobou konání maturitní zkoušky, tak jak je zakotvena v příslušných dohodách se zahraničními partnerskými zeměmi, které se na vzniku dvojjazyčných tříd podílely (jde o dvojjazyčné třídy gymnázií zřízené 
ve spolupráci s Francií, Francouzským společenstvím Belgie, se Spolkovou republikou Německo, s Rakouskem, Itálií, Španělskem a Velkou Británií).
ČÁST C
3.	Pojetí a cíle vzdělávání
3.1	Pojetí vzdělávání 
Vzdělávání na šestiletých dvojjazyčných gymnáziích má žáky vybavit jazykovými dovednostmi a znalostmi na vysoké uživatelské úrovni, klíčovými kompetencemi a všeobecným rozhledem 
na úrovni středoškolsky vzdělaného člověka a tím je připravit především pro vysokoškolské vzdělávání jak v České republice, tak i v zahraničí a na další typy terciárního vzdělávání, profesní specializaci i pro občanský život.
Dvojjazyčné gymnázium má vytvářet náročné a motivující edukační prostředí, v němž žáci musí mít dostatek příležitostí osvojit si stanovenou úroveň nejen klíčových kompetencí, tzn. osvojit si některé důležité vědomosti, dovednosti, postoje a hodnoty a dokázat je využívat v osobním, občanském i profesním životě, ale i dostatek příležitostí pro osvojení si jazykových znalostí a dovedností na vysoké úrovni. Smyslem vzdělávání na gymnáziu není předat žákům co největší objem dílčích poznatků, fakt a dat, ale vybavit je systematickou a vyváženou strukturou vědění, naučit je zařazovat informace do smysluplného kontextu životní praxe a motivovat je k tomu, aby chtěli své vědomosti a dovednosti po celý život dále rozvíjet. To předpokládá uplatňovat ve vzdělávání postupy a metody podporující tvořivé myšlení, pohotovost a samostatnost žáků, využívat způsoby diferencované výuky, nové organizační formy, zařazovat integrované předměty apod.
Absolvent dvojjazyčného gymnázia by měl v průběhu vzdělávání na gymnáziu získat široký vzdělanostní základ a dosáhnout takové úrovně klíčových kompetencí, kterou RVP DG předpokládá a která mu umožní dále rozvíjet schopnosti a dovednosti v procesu celoživotního vzdělávání a získávání životních zkušeností. V průběhu vzdělávání by si měl osvojit jazykové znalosti na vysoké úrovni, a to především v hlavním cizím jazyce. Takový profil absolventa dává žákům předpoklady 
pro vysokoškolské a další studium v ČR i v zahraničí, pro jejich adaptabilitu v různých oborech a oblastech lidské činnosti, pro přizpůsobení se nově vznikajícím požadavkům na globálním trhu práce i pro případné uplatnění v zahraničí.
RVP DG stanovuje pouze obecný rámec vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu. Ve svých školních vzdělávacích programech mohou školy tento rámec obohacovat podle vlastních vzdělávacích záměrů, podle potřeb a zájmů žáků i podle regionálních podmínek. V souladu se svým ŠVP, se svou profilací či zaměřením si školy dotvářejí i profil absolventa svého gymnázia.

3.2	Cíle vzdělávání
Vzděláváním na šestiletých dvojjazyčných gymnáziích se usiluje o naplnění těchto cílů:
•	vybavit žáky klíčovými kompetencemi na úrovni, kterou předpokládá RVP DG;
•	vybavit žáky širokým vzdělanostním základem na úrovni, kterou popisuje RVP DG;
•	vybavit žáky jazykovými dovednostmi a znalostmi na takové úrovni, která jim umožní plynulou a bezproblémovou komunikaci ve všeobecných a specifických situacích 
	(v mateřském i cizím jazyce);
•	připravit žáky k celoživotnímu učení, profesnímu, občanskému i osobnímu uplatnění.
4.	
Klíčové kompetence
Klíčové kompetence představují soubor vědomostí, dovedností, schopností, postojů a hodnot, které jsou důležité pro osobní rozvoj jedince, jeho aktivní zapojení do společnosti a budoucí uplatnění v životě. Jejich výběr a pojetí vychází z toho, jaké kompetence jsou považovány za podstatné 
pro vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu. Pro lepší pochopení klíčových kompetencí a snazší práci s nimi v ŠVP jsou klíčové kompetence v RVP DG zpracovány jednotlivě, ale v praxi se navzájem prolínají a doplňují.
Ve vzdělávání na šestiletých dvojjazyčných gymnáziích se usiluje o další rozvíjení klíčových kompetencí, které žáci získali v základním vzdělávání. Úroveň klíčových kompetencí popsaná v RVP DG představuje žádoucí stav, ke kterému se mají všichni žáci na základě svých individuálních předpokladů postupně přibližovat. Vzhledem k tomu, že schopnosti žáků a jejich osobní dispozice jsou velmi různé, měli by učitelé poměřovat dosaženou úroveň kompetencí osobním pokrokem každého žáka a jeho individuálními možnostmi. Další rozvíjení klíčových kompetencí by se mělo stát u každého jedince celoživotním procesem.
Škola by měla navrhnout a v ŠVP popsat vlastní postupy, které budou všichni učitelé využívat k cílenému rozvíjení klíčových kompetencí žáků. Tyto postupy se v ŠVP označují jako výchovné a vzdělávací strategie a uplatňují se při vyučování i v mimovýukových aktivitách. 

Na šestiletých dvojjazyčných gymnáziích by si měli žáci dále rozvíjet:
kompetenci k učení,
kompetenci k řešení problémů,
kompetenci komunikativní,
kompetenci sociální a personální,
kompetenci občanskou,
kompetenci k podnikavosti

na této úrovni:

Kompetence k učení	

Žák:
•	své učení a pracovní činnost si sám plánuje a organizuje, využívá je jako prostředku 
pro seberealizaci a osobní rozvoj;
•	efektivně využívá různé strategie učení k získání a zpracování poznatků a informací, hledá a rozvíjí účinné postupy ve svém učení, reflektuje proces vlastního učení a myšlení;
•	kriticky přistupuje ke zdrojům informací, informace tvořivě zpracovává a využívá při svém vzdělávání a praxi;
•	kriticky hodnotí pokrok při dosahování cílů svého učení a práce, přijímá ocenění, radu i kritiku ze strany druhých, z vlastních úspěchů i chyb čerpá poučení pro další práci.

Kompetence k řešení problémů	

Žák:
•	rozpozná problém, objasní jeho podstatu, rozčlení ho na části;
•	vytváří hypotézy, navrhuje postupné kroky, zvažuje využití různých postupů při řešení problému nebo ověřování hypotézy;
•	uplatňuje při řešení problémů vhodné metody a dříve získané vědomosti a dovednosti, kromě analytického a kritického myšlení využívá i myšlení tvořivé s použitím představivosti a intuice;
•	kriticky interpretuje získané poznatky a zjištění a ověřuje je, pro své tvrzení nachází argumenty a důkazy, formuluje a obhajuje podložené závěry;
•	je otevřený k využití různých postupů při řešení problémů, nahlíží problém z různých stran;
•	zvažuje možné klady a zápory jednotlivých variant řešení, včetně posouzení jejich rizik a důsledků.

Kompetence komunikativní	

Žák:
•	s ohledem na situaci a účastníky komunikace efektivně využívá dostupné prostředky komunikace, verbální i neverbální, včetně symbolických a grafických vyjádření informací různého typu;
•	používá s porozuměním odborný jazyk a symbolická a grafická vyjádření informací různého typu;
•	efektivně využívá moderní informační technologie;
•	vyjadřuje se v mluvených i psaných projevech jasně, srozumitelně a přiměřeně tomu, komu, co a jak chce sdělit, s jakým záměrem a v jaké situaci komunikuje; je citlivý k míře zkušeností a znalostí a k možným pocitům partnerů v komunikaci;
•	prezentuje vhodným způsobem svou práci i sám sebe před známým i neznámým publikem;
•	rozumí sdělením různého typu v různých komunikačních situacích, správně interpretuje přijímaná sdělení a věcně argumentuje; v nejasných nebo sporných komunikačních situacích pomáhá dosáhnout porozumění.

Kompetence sociální a personální	

Žák:
•	posuzuje reálně své fyzické a duševní možnosti, je schopen sebereflexe; 
•	stanovuje si cíle a priority s ohledem na své osobní schopnosti, zájmovou orientaci i životní podmínky;
•	odhaduje důsledky vlastního jednání a chování v nejrůznějších situacích, své jednání a chování podle toho koriguje;
•	přizpůsobuje se měnícím se životním a pracovním podmínkám a podle svých schopností a možností je aktivně a tvořivě ovlivňuje;
•	aktivně spolupracuje při stanovování a dosahování společných cílů;
•	přispívá k vytváření a udržování hodnotných mezilidských vztahů založených na vzájemné úctě, toleranci a empatii;
•	projevuje zodpovědný vztah k vlastnímu zdraví a ke zdraví druhých; 
•	rozhoduje se na základě vlastního úsudku, odolává společenským i mediálním tlakům.

Kompetence občanská	

Žák:
•	informovaně zvažuje vztahy mezi svými zájmy osobními, zájmy širší skupiny, do níž patří, a zájmy veřejnými, rozhoduje se a jedná vyváženě;
•	o chodu společnosti a civilizace uvažuje z hlediska udržitelnosti života, rozhoduje se a jedná tak, aby neohrožoval a nepoškozoval přírodu a životní prostředí ani kulturu; 
•	respektuje různorodost hodnot, názorů, postojů a schopností ostatních lidí;
•	rozšiřuje své poznání a chápání kulturních a duchovních hodnot, spoluvytváří je a chrání; 
•	promýšlí souvislosti mezi svými právy, povinnostmi a zodpovědností; k plnění svých povinností přistupuje zodpovědně a tvořivě, hájí svá práva i práva jiných, vystupuje proti jejich potlačování a spoluvytváří podmínky pro jejich naplňování;
•	chová se informovaně a zodpovědně v krizových situacích a v situacích ohrožujících život a zdraví, poskytne ostatním pomoc;
•	posuzuje události a vývoj veřejného života, sleduje, co se děje v jeho bydlišti a okolí, zaujímá a obhajuje informovaná stanoviska a jedná k obecnému prospěchu podle nejlepšího svědomí.

Kompetence k podnikavosti	

Žák:
•	cílevědomě, zodpovědně a s ohledem na své potřeby, osobní předpoklady a možnosti se rozhoduje o dalším vzdělávání a budoucím profesním zaměření; 
•	rozvíjí svůj osobní i odborný potenciál, rozpoznává a využívá příležitosti pro svůj rozvoj v osobním a profesním životě; 
•	uplatňuje proaktivní přístup, vlastní iniciativu a tvořivost, vítá a podporuje inovace;
•	získává a kriticky vyhodnocuje informace o vzdělávacích a pracovních příležitostech, využívá dostupné zdroje a informace při plánování a realizaci aktivit;
•	usiluje o dosažení stanovených cílů, průběžně reviduje a kriticky hodnotí dosažené výsledky, koriguje další činnost s ohledem na stanovený cíl; dokončuje zahájené aktivity, motivuje se k dosahování úspěchu; 
•	posuzuje a kriticky hodnotí rizika související s rozhodováním v reálných životních situacích a v případě nezbytnosti je připraven tato rizika nést;
•	chápe podstatu a principy podnikání, zvažuje jeho možná rizika, vyhledává a kriticky posuzuje příležitosti k uskutečnění podnikatelského záměru s ohledem na své předpoklady, realitu tržního prostředí a další faktory.
5.	Vzdělávací oblasti
Vzdělávací obsah na šestiletých dvojjazyčných gymnáziích je v RVP DG orientačně rozdělen do osmi vzdělávacích oblastí. Jednotlivé vzdělávací oblasti jsou tvořeny jedním vzdělávacím oborem nebo více obsahově blízkými vzdělávacími obory:
•	Jazyk a jazyková komunikace (Český jazyk a literatura, Jazyková příprava, Cizí jazyk, Další cizí jazyk);
•	Matematika a její aplikace (Matematika a její aplikace); 
•	Člověk a příroda (Fyzika, Chemie, Biologie, Geografie, Geologie);
•	Člověk a společnost (Občanský a společenskovědní základ, Dějepis; Geografie);
•	Člověk a svět práce (Člověk a svět práce);
•	Umění a kultura (Hudební obor, Výtvarný obor);
•	Člověk a zdraví (Výchova ke zdraví, Tělesná výchova); 
•	Informatika a informační a komunikační technologie (Informatika a informační a komunikační technologie).
Každá vzdělávací oblast obsahuje charakteristiku vzdělávací oblasti, cílové zaměření vzdělávací oblasti a vzdělávací obsah.
Charakteristika vzdělávací oblasti vyjadřuje postavení a význam vzdělávací oblasti 
na dvojjazyčném gymnáziu a její návaznost na koncepci oblastí v základním vzdělávání. 
Cílové zaměření vzdělávací oblasti vyjadřuje, jak vzdělávací oblast a její obory přispívají k rozvíjení klíčových kompetencí žáků. Cílové zaměření jednotlivých vzdělávacích oblastí musí škola respektovat při formulování výchovných a vzdělávacích strategií, které jsou popsány v učebních osnovách každého vyučovacího předmětu ve školním vzdělávacím programu. Jsou to vlastní postupy, které si učitelé naplánují a které podle jejich zkušeností povedou k cílenému utváření a rozvíjení klíčových kompetencí žáků. Může se jednat např. o různé metody a formy práce, nejrůznější aktivity, které se uplatňují v jednotlivých předmětech.
Vzdělávací obsah je propojený celek očekávaných výstupů a učiva. Očekávané výstupy vyjadřují, jaké úrovně osvojení učiva mají žáci na konci vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu v daném oboru dosáhnout, tzn. jakými žádoucími vědomostmi, dovednostmi, postoji a hodnotami mají disponovat. Vypovídají nejen o znalostech, ale hlavně o schopnostech a dovednostech využívat osvojené znalosti při komplexnějších myšlenkových procesech a v praktických činnostech. Představují výsledky vzdělávání, které jsou využitelné v životě a v dalším vzdělávání a ověřitelné vhodnými evaluačními nástroji. Očekávané výstupy formulované v RVP DG jsou pro tvorbu ŠVP závazné. Stejně jako očekávané výstupy je i učivo vymezené v RVP DG pro ŠVP závazné a je chápáno 
jako prostředek k dosažení stanovených očekávaných výstupů.
Celý vzdělávací obsah v RVP DG je závazný pro všechny žáky. Kromě povinných vzdělávacích oborů v RVP DG je možné využít také doplňující vzdělávací obory, které vzdělávací nabídku rozšiřují. Předpokládá se, že další nebo náročnější očekávané výstupy a širší rozsah učiva si stanoví škola sama ve svém školním vzdělávacím programu (např. vzhledem ke své profilaci nebo k podobě profilové části maturitní zkoušky). Vzdělávací obsah oborů je členěn do tematických okruhů, tematických celků, popřípadě témat, jejich členění a řazení však nemusí být v ŠVP respektováno.
V ŠVP bude obsah vzdělávacích oborů rozpracován v podobě učebních osnov vyučovacích předmětů. Vyučovací předmět může převzít celý vzdělávací obsah jednoho oboru vymezeného v RVP DG, ale vzdělávací obsah jednoho vzdělávacího oboru může být také rozdělen mezi více vyučovacích předmětů nebo je možné vzdělávací obsah více oborů spojovat (integrovat) do jednoho předmětu. V ŠVP je také možné integrovat tematické okruhy, celky a témata různých vzdělávacích oborů v RVP DG tak, aby byly maximálně podpořeny mezioborové (mezipředmětové) vztahy. Pokud škola využije této možnosti, musí integrace vzdělávacího obsahu v ŠVP cíleně směřovat k rozvíjení schopnosti žáků vzájemně propojovat nabyté vědomosti a dovednosti.

5.1 	Jazyk a jazyková komunikace
Charakteristika vzdělávací oblasti
Význam vzdělávací oblasti spočívá především v rozšiřování vědomého užívání jazyka jako základního nástroje pro rozvíjení abstraktního myšlení a v prohlubování vyjadřovacích a komunikačních schopností a dovedností vytvářejících podklad pro všestranné efektivní vzdělávání. Jazykové vyučování umožňuje žákům poznávat duchovní bohatství národa a jeho tradice. Žáci se postupně učí ovládnout nejen jazyk sám, ale především principy jeho užívání v různých komunikačních situacích (a to v mluvené i písemné podobě). Jazykové a stylizační schopnosti a dovednosti a jim odpovídající komunikační kompetence žáci rozvíjejí pod vedením učitele prostřednictvím aktivního podílu na nejrůznějších komunikačních situacích.
Vzdělávací oblast jazyka a jazykové komunikace je naplňována vzdělávacími obory Český jazyk a literatura, Jazyková příprava, Cizí jazyk a Další cizí jazyk.
Ve výuce českého jazyka a literatury žáci získávají přiměřené poučení o jazyku jako východisku ke komunikaci v různých, i náročnějších typech mluvených i psaných textů. To umožní vybudovat kompetence pro jejich recepci a produkci a pro čtení s porozuměním, jež povede k hlubokým čtenářským zážitkům. Učitel iniciuje hovory či úvahy o nich. Rozvoj těchto schopností a dovedností spolu s osvojením vymezených poznatků teoretických je důležitý nejen pro vzdělávání se v češtině, ale i obecněji, neboť v jazykovém ztvárnění je uloženo mnoho poznatků a nové myšlenky se obvykle vyjadřují přirozeným jazykem.
Osvojení cizích jazyků navazuje na poznání mateřského jazyka a má i podobné cíle – postupné zvládání mluvených a psaných projevů a vytváření komplexní komunikační kompetence, jsou tu však i cíle specifické. Aktivní znalost cizích jazyků je v současné době nezbytná jak z hlediska globálního, neboť přispívá k účinnější mezinárodní komunikaci, tak i pro osobní potřebu žáka, protože usnadňuje přístup k informacím a k intenzivnějším osobním kontaktům, čímž umožňuje vyšší mobilitu žáka a jeho rychlejší orientaci.
V současné době je ve výuce cizích jazyků kladen důraz na zvyšování komunikativní úrovně, aby žáci mohli v tomto jazyce účinně komunikovat na běžná témata, aby mohli navazovat společenské a osobní vztahy a naučili se porozumět kultuře a zvykům jiných lidí a respektovat je.
Vyučování cizím jazykům vede žáky k prohlubování komunikačních schopností získaných 
v základní škole (znalosti lingvistické, sociolingvistické, pragmatické).
Vzdělávání v oboru Jazyková příprava, která se uskutečňuje v prvních dvou ročnících šestiletého cyklu na dvojjazyčném gymnáziu, nemusí předpokládat návaznost na předchozí vzdělávání v cizím jazyce. Případnou požadovanou vstupní úroveň stanovuje škola ve svém ŠVP. Cílem Jazykové přípravy, která směřuje k dosažení úrovně B1 podle Společného evropského referenčního rámce pro jazyky (SERRJ), je připravit žáky na vzdělávání v oboru Cizí jazyk.
Vzdělávání v oboru Cizí jazyk navazuje na úroveň jazykových znalostí a komunikačních dovedností odpovídajících úrovni B1 podle SERRJ, které žák získal v rámci vzdělávacího oboru Jazyková příprava v prvních dvou ročnících šestiletého cyklu dvojjazyčného gymnázia. Vzdělávání v oboru Cizí jazyk směřuje k dosažení úrovně C1 podle SERRJ. 
Vzdělávání v oboru Další cizí jazyk navazuje na úroveň jazykových znalostí a komunikačních dovedností, které žák získal v předchozím vzdělávání, případně je vzdělávání v tomto oboru zahájeno a směřuje k dosažení úrovně B1 podle SERRJ.
Pokud žák nemá (žákovi není nabídnuta) možnost ve škole navázat na úroveň jazykových znalostí a komunikačních dovedností získaných v předchozím vzdělávání v rámci některého z cizích jazyků, vzdělává se v cizím jazyce dle nabídky školy. Vzdělávání v tomto jazyce směřuje k dosažení úrovně, kterou určuje škola dle svých možností a kterou vymezí ve svém ŠVP podle Společného evropského referenčního rámce pro jazyky. 

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	vnímání a užívání jazyka českého i cizího jako mnohotvárného prostředku ke zpracování a následnému předávání informací, vědomostí a prožitků získaných z interakce se světem a 
se sebou samým, k vyjádření vlastních potřeb a k prezentaci názorů i samostatného řešení problémů a jako prostředku pro další samostatné celoživotní vzdělávání;
•	využití jazykových dovedností a znalostní v cizím jazyce na takové úrovni, která mu umožní plynulou a bezproblémovou komunikaci ve všeobecných i specifických situacích;
•	zvládání základních pravidel mezilidské komunikace daného kulturního prostředí a jejich respektování;
•	utváření všeobecného přehledu o společensko-historickém vývoji lidské společnosti, který napomáhá k respektu a toleranci odlišných kulturních hodnot různých jazykových komunit;
•	porozumění sobě samému, pochopení své role v různých komunikačních situacích a k vymezení vlastního místa mezi různými komunikačními partnery;
•	tvořivé práci nejen s věcným, ale i s uměleckým textem, jež vede k porozumění významové výstavbě textu, k jeho posouzení z hlediska stylového, pozitivně působícího na estetickou, emocionální i etickou stránku žákovy osobnosti;
•	vytváření osobitého, objektivně kritického a celkově pozitivního vztahu k literatuře a k vytváření návyku individuální četby umělecké a neumělecké literatury, které se později projeví v celoživotní orientaci žáka;
•	formování hodnotových orientací, vkusových preferencí a k citlivému vnímání okolního světa i sebe sama.

5.1.1	Český jazyk a literatura
Vzdělávací obsah
Jazyk a jazyková komunikace
Očekávané výstupy
žák
•	odlišuje různé variety národního jazyka a vhodně jich využívá ve svém jazykovém projevu v souladu s komunikační situací
•	při analýze vybraných textů popíše základní rysy češtiny a vysvětlí zákonitosti jejího vývoje i současné vývojové tendence
•	v mluveném projevu ovládá zásady spisovné výslovnosti a pro účinné dorozumívání vhodně užívá zvukové prostředky řeči (modulace síly, výšky hlasu a tempa řeči; umístění přízvuků a pauz, správné frázování)
•	v mluveném projevu vhodně užívá nonverbálních prostředků řeči 
•	v písemném projevu dodržuje zásady pravopisu a s oporou příruček řeší složitější případy; účinně využívá možností grafického členění textu
•	v písemném i mluveném projevu volí vhodné výrazové prostředky podle jejich funkce a 
ve vztahu k sdělovacímu záměru, k dané situaci, kontextu a k adresátovi; vysvětlí a odůvodní význam slov v daném kontextu
•	ve svém projevu uplatňuje znalosti tvarosloví a slovotvorných a syntaktických principů českého jazyka
•	využívá znalostí o větných členech a jejich vztazích, o aktuálním členění výpovědí a o druzích vět podle záměru mluvčího k vhodnému vyjádření myšlenky, k účinnému dorozumívání, logickému strukturování výpovědí a k odlišení záměru mluvčího
•	v mluveném i psaném projevu vhodně využívá slohotvorné rozvrstvení výrazových prostředků češtiny
•	používá různé prostředky textového navazování vedoucí ke zvýšení srozumitelnosti, přehlednosti a logické souvislosti sdělení; uplatní textové členění v souladu s obsahovou výstavbou textu a rozvíjením tématu
•	při tvorbě vlastního textu mluveného i psaného využívá základní principy rétoriky
•	volí adekvátní komunikační strategie, zohledňuje partnera a publikum; rozeznává manipulativní komunikaci a dovede se jí bránit
•	posoudí a interpretuje komunikační účinky textu, svá tvrzení argumentačně podpoří jeho všestrannou analýzou
•	pořizuje z textu výpisky, zpracovává výtahy, konspekty
•	efektivně a samostatně využívá různých informačních zdrojů (slovníky, encyklopedie, internet)	
Učivo
•	obecné poučení o jazyce a řeči – jazyk a řeč, jazyková komunikace; myšlení a jazyk; národní jazyk a jeho útvary; čeština a slovanské jazyky; jazyková kultura; základní vývojové tendence českého jazyka
•	zvuková stránka jazyka – zásady spisovné výslovnosti; zvukové prostředky souvislé řeči
•	grafická stránka jazyka – písmo, jeho vznik a druhy; základní principy českého pravopisu a nejčastější odchylky od nich
•	slovní zásoba, sémantika a tvoření slov – jednotky slovní zásoby (včetně frazeologických); významové vztahy mezi slovy; rozšiřování slovní zásoby; způsoby tvoření slov
•	tvarosloví (morfologie) – slovní druhy a jejich mluvnické kategorie a tvary
•	skladba (syntax) – základní principy větné stavby (větné členy, věty, souvětí a jejich vztahy, aktuální členění výpovědi); základy valenční a textové syntaxe
•	slohová charakteristika výrazových prostředků 
•	text a styl, slohotvorní činitelé objektivní a subjektivní
•	text (komunikát) a komunikační situace – prostředí, účastníci komunikace, jejich role
•	funkce komunikátů – sebevyjádření, apel, přesvědčování, argumentace, kontakt aj. jako dominantní funkce komunikátu 
•	míra připravenosti, oficiálnosti, formálnosti, veřejnosti komunikace; mluvenost a psanost
•	komunikační strategie – adresnost, volba jazykového útvaru, prostředků verbálních a neverbálních s ohledem na partnera; vyjadřování přímé a nepřímé, jazyková etiketa
•	monolog a dialog – výstavba dialogu, vztah otázka – odpověď; druhy literárního dialogu; subjekty mimotextové a vnitrotextové (autor, čtenář, vypravěč, lyrický hrdina, postavy); narativní postupy (řeč přímá, nepřímá, nevlastní přímá, polopřímá)
•	rétorika – druhy řečnických projevů, příprava a realizace řečnického vystoupení
•	základní vlastnosti textu, principy jeho výstavby – koherence textu (navazování, odkazování, tematické posloupnosti); členění textu a jeho signály; odstavec a další jednotky, vzájemné vztahy textů (intertextovost) 
•	funkční styly a jejich realizace v textech

Literární komunikace
Očekávané výstupy
žák
•	rozliší umělecký text od neuměleckého, nalezne jevy, které činí text uměleckým 
•	objasní rozdíly mezi fikčním a reálným světem a vysvětlí, jakým způsobem se reálný svět promítá do literárního textu, jaký vliv může mít svět fikce na myšlení a jednání reálných lidí
•	na konkrétních příkladech popíše specifické prostředky básnického jazyka a objasní jejich funkci v textu
•	rozliší a specifikuje jednotky vyprávění (časoprostor, vypravěč, postavy) a zhodnotí jejich funkci a účinek na čtenáře
•	rozezná typy promluv a vyprávěcí způsoby a posoudí jejich funkci v konkrétním textu
•	při interpretaci literárního textu ve všech jeho kontextech uplatňuje prohloubené znalosti o struktuře literárního textu, literárních žánrech a literárněvědných termínech 
•	identifikuje využití jednoho textu v textu jiném (intertextovost) a objasní jeho funkci a účinek na čtenáře
•	postihne smysl textu, vysvětlí důvody a důsledky různých interpretací téhož textu, porovná je a zhodnotí, odhalí eventuální dezinterpretace textu
•	rozliší texty spadající do oblasti tzv. literatury vážné, středního proudu a literárního braku a svůj názor argumentačně zdůvodní
•	samostatně interpretuje dramatické, filmové a televizní zpracování literárních děl
•	vystihne podstatné rysy základních period vývoje české i světové literatury, významných uměleckých směrů, uvede jejich představitele a charakterizuje a interpretuje jejich přínos pro vývoj literatury a literárního myšlení
•	vysvětlí specifičnost vývoje české literatury a vyloží její postavení v kontextu literatury světové (vzájemná inspirace, příbuznost, odlišnosti a jejich příčiny)
•	tvořivě využívá informací z odborné literatury, internetu, tisku a z dalších zdrojů, kriticky je třídí a vyhodnocuje
•	získané schopnosti a dovednosti tvořivě využívá v produktivních činnostech rozvíjejících jeho individuální styl	
Učivo
•	základy literární vědy – literární teorie, literární historie, literární kritika, poetika; interdisciplinárnost literární vědy; literatura a její funkce
•	metody interpretace textu – interpretační postupy a konvence, význam a smysl, popis, analýza, výklad a vlastní interpretace textu; čtenářské kompetence; interpretace a přeinterpretování
•	způsoby vyjadřování zážitků z literárních děl a soudů nad nimi (osobní záznamy, anotace, kritika a recenze, polemiky)
•	jazykové, kompoziční a tematické prostředky výstavby literárního díla – tropy; figury; rytmus, rým a zvukové prostředky poezie; monolog, dialog, přímá a nepřímá řeč, nevlastní přímá a polopřímá řeč; typy kompozice; motiv, téma
•	text a intertextovost – kontext, vliv a způsoby mezitextového navazování a mezitextové komunikace (motto, citát, aluze), žánry založené na mezitextovém navazování (parodie, travestie, plagiát), hraniční rysy textu (předmluva, doslov, ilustrace, obálka; autorský komentář, recenze)
•	vývoj literatury v kontextu dobového myšlení, umění a kultury – funkce periodizace literatury, vývoj kontextu české a světové literatury; tematický a výrazový přínos velkých autorských osobností; literární směry a hnutí; vývoj literárních druhů a žánrů s důrazem na moderní literaturu

5.1.2	Jazyková příprava
Vzdělávací obsah
Receptivní řečové dovednosti
Očekávané výstupy
žák
•	rozumí hlavním bodům či myšlenkám autentického ústního projevu i psaného textu na běžné a známé téma 
•	identifikuje strukturu jednoduchého textu a rozliší hlavní informace 
•	vyjádří své pocity a rozpozná pocity a přání ostatních mluvčích
•	odhadne význam neznámých slov na základě již osvojené slovní zásoby a kontextu 
•	užívá různé techniky čtení dle typu textu a účelu čtení
•	využívá různé druhy slovníků při čtení nekomplikovaných faktografických textů
Produktivní řečové dovednosti 
Očekávané výstupy
žák
•	srozumitelně reprodukuje přečtený nebo vyslechnutý, méně náročný autentický text 
se slovní zásobou na běžná témata
•	formuluje svůj názor ústně i písemně na jednoduché, běžné téma srozumitelně, gramaticky správně a stručně
•	logicky a jasně strukturuje středně dlouhý písemný projev, formální i neformální text na běžné či známé téma 
•	sestaví ústně i písemně souvislý text na jednoduché téma jako lineární sled myšlenek
•	jednoduše a souvisle popíše své okolí, své zájmy a činnosti s nimi související
•	shrne a ústně i písemně sdělí běžné, obsahově jednoduché informace
•	využívá překladové slovníky při zpracování písemného projevu na méně běžné téma

Interaktivní řečové dovednosti
Očekávané výstupy
žák
•	vysvětlí gramaticky správně své názory a stanoviska písemnou i ústní formou a v krátkém a jednoduchém projevu na téma osobních zájmů nebo každodenního života 
•	reaguje adekvátně a gramaticky správně v běžných, každodenních situacích užitím jednoduchých, vhodných výrazů a frazeologických obratů
•	s jistou mírou sebedůvěry komunikuje foneticky správně s použitím osvojené slovní zásoby a gramatických prostředků
•	zapojí se, případně s menšími obtížemi, do rozhovoru s rodilými mluvčími na běžné a známé téma v předvídatelných každodenních situacích	

Učivo 
Jazykové prostředky a funkce
(vztahující se k oblastem osobním, vzdělávacím a společenským a týkající se zájmů a konkrétních komunikačních situací, se kterými se žák může běžně setkat)
•	fonetika – distinktivní rysy, slovní přízvuk, tónový průběh slova, struktura slabiky, rytmus, intonace, slabé a silné formy výslovnosti
•	pravopis – interpunkce, pravidla u běžných slov, stažené tvary, běžně používané typografické znaky, konvence používané ve slovníku k prezentaci výslovnosti
•	gramatika – jednoduché slovní tvary, alternace samohlásek a modifikace souhlásek, nepravidelné a nulové tvary slovních druhů, synonyma, antonyma, základní vyjádření přítomnosti, minulosti a budoucnosti, trpný rod přítomný, slova složená a sousloví, rozvité věty vedlejší, souřadné souvětí, supletivnost, řízenost, shoda
•	lexikologie – ustálená slovní spojení, přirovnání, složené předložky
komunikativní funkce jazyka a typy textů
(vztahující se k oblastem osobním, vzdělávacím, a společenským a týkající se konkrétních komunikačních situací, se kterými se žák může běžně setkat)
•	postoj, názor, stanovisko – souhlas, nesouhlas, svolení, prosba, odmítnutí, zákaz, příkaz, možnost, nemožnost, nutnost, potřeba
•	emoce – libost/nelibost, zájem/nezájem, radost/zklamání, překvapení, údiv, obava, vděčnost, sympatie, lhostejnost, strach
•	morální postoje – omluva, odpuštění, pochvala, pokárání, lítost, přiznání
•	kratší písemný projev – pozdrav, vzkaz, přání, blahopřání, pozvání, odpověď, osobní dopis, jednoduchý formální dopis, žádost, jednoduchý inzerát
•	delší písemný projev – stručný životopis, příběh, stručný popis
•	čtený či slyšený text – popis, pokyny, veřejné oznámení, recept, upozornění, program, hodnotící názor, rozhovor, přehled zpráv, úryvek z prózy, vyprávění
•	samostatný ústní projev – popis, srovnání, vyprávění, krátké oznámení, jednoduše formulovaná prezentace, reprodukce kratšího textu
•	interakce – formální i neformální rozhovor, diskuse, korespondence, strukturovaný pohovor
•	informace z médií – tisk, rozhlas, televize, internet, film, audionahrávky, videonahrávky, veřejná prohlášení, telefon
Tematické okruhy a komunikační situace
(Výchozí texty jsou obsahově i jazykově uspořádané, nekomplikované, mají logickou strukturu, jsou informačního a popisného charakteru, vztahují se ke konkrétním a běžným tématům a vycházejí z autentických situací, se kterými se žák může setkat v každodenním životě i při cestování do zemí dané jazykové oblasti.)
•	oblast veřejná – služby, obchody, nákupní střediska, trhy, zboží, nálepky a obaly, veřejná doprava, jízdní řády, lístky, pokuty, divadlo, kino, programy, zábavní podniky, restaurace, jídelníčky, hotely, formuláře, běžné události, zdravotní služby, oznámení, letáky
•	oblast pracovní – zaměstnání, běžné profese, běžné podniky, běžné vybavení pracoviště, obchodní administrativa, obchodní dopis, nákup a prodej, jednoduchý návod a popis práce, orientační značení, jednoduché recepty
•	oblast vzdělávací – škola, učebny, školní prostory, učitelé, pomocný personál, vybavení školy, méně běžné školní pomůcky, významné školní dny a události, výuka, domácí úkoly, diskuse, videotexty, texty na obrazovce počítače, slovníky, příručky
•	oblast osobní – rodina a její společenské vztahy, přátelé, příbuzní, vybavení domácnosti; život mimo domov: kolej, hotel, domov přátel, okolní krajina; jednoduché vybavení pro sport a zábavu, život na venkově a ve městě, dovolená, svátky, osobní dopisy
•	oblast osobnostní – koníčky, zájmy, názory a postoje k blízkému okolí
•	oblast společenská – příroda, životní prostředí, kultura, tradice, sport, média
Reálie zemí studovaného jazyka
•	geografické zařazení a stručný popis země studovaného jazyka
•	významné události z historie, významné osobnosti  
•	životní styl a tradice v porovnání s Českou republikou
•	kultura, umění a sport, některé známé osobnosti a jejich úspěchy 
•	ukázky významných literárních děl

Poznámka:
Vzdělávání v Jazykové přípravě směřuje k dosažení úrovně B1 podle SERRJ, kterou lze charakterizovat následovně:
Žák má dostačující vyjadřovací prostředky a odpovídající slovní zásobu k tomu, aby se domluvil a vyjadřoval, i když s určitou mírou zaváhání. Disponuje dostatečnými opisnými jazykovými prostředky v rámci tematických okruhů, jako jsou rodina, koníčky a zájmy, práce, cestování a aktuální události. Žák komunikuje přiměřeně správně ve známých kontextech; všeobecně ovládá gramatiku dobře, ačkoliv vliv mateřského jazyka je postřehnutelný. Přiměřeně správně používá zásobu běžných gramatických prostředků a vzorců v rámci snadno předvídatelných situací. Při vyjádření složitější myšlenky nebo promluvy na neznámé téma se dopouští závažných chyb. Používá širokou škálu jazykových funkcí a v jejich rámci reaguje. Využívá nejběžnější vyjadřovací prostředky neutrálního funkčního stylu.
5.1.3	Cizí jazyk
Vzdělávací obsah

Receptivní řečové dovednosti 
Očekávané výstupy
žák
•	rozumí delším, obsahově náročným faktografickým i beletristickým textům, včetně odborných článků a technických instrukcí, vztahujících se tematicky i mimo jeho obor a zájmy
•	rychle přehlédne dlouhé, složité texty, včetně novinových článků a článků s profesními tématy, a rozhodne, zda je podrobněji studovat
•	rozumí širokému spektru ustálených výrazů a hovorovému způsobu vyjadřování, postřehne posun stylu
•	rozpozná jemné významové odstíny postojů a vyřčených i nevyřčených názorů
•	rozumí obsahově a jazykově složitým projevům, přednáškám a zprávám týkajícím se oblastí jeho studia a vzdělání, k tématům z různých oblastí života, a to i v hovorové řeči
•	sleduje s porozuměním promluvy v médiích a hraných filmech, ve kterých se do jisté míry užívá i slangu a idiomatických výrazů
•	rozumí složitým interakcím mezi účastníky skupinové diskuse, i když se diskuse týká složitých a ne zcela běžných témat
•	porozumí jednotlivým informacím i při špatné kvalitě veřejného hlášení
•	zvolí a užívá vhodné druhy výkladových, idiomatických a odborných slovníků
Produktivní řečové dovednosti 
Očekávané výstupy
žák
•	reprodukuje myšlenky, informace a údaje z vyslechnutého či přečteného textu na méně běžná témata
•	stylisticky vhodně, srozumitelně a podrobně zformuluje vlastní myšlenky a názory ve formě různých slohových útvarů (s případným využitím slovníku) v přesvědčivém, osobitém a přirozeném stylu, vhodném pro čtenáře, kterému jsou určeny
•	jasně a přesně formuluje své myšlenky, rozvíjí konkrétní body a svou řeč zakončí vhodným závěrem
•	ústně nebo písemně, jasně a podrobně vyjádří své stanovisko k danému tématu, události, zprávě všeobecného nebo profesního charakteru
•	v písemné práci představí jasně a strukturovaně ucelené téma, začlení do ní vedlejší témata, rozvíjí konkrétní myšlenky, vyzdvihne nejdůležitější aspekty
•	napíše formálně správně vyjádření ve prospěch něčeho nebo proti něčemu
•	v neformálním písemném projevu podrobně popíše události, zkušenosti, zážitky, pocity a názory i na méně běžné téma
•	podrobně rozvede své názory a podpoří je dalšími argumenty, důvody a vhodnými příklady
•	používá široký repertoár slovní zásoby, chybějící výrazy nahrazuje opisy
•	plynule pronese hlášení nebo zprávu, využívá přízvuku a intonace k vyjádření jemnějších významových rozdílů a zvažuje účinek na posluchače
Interaktivní řečové dovednosti
Očekávané výstupy
žák
•	zapojí se do živé diskuse mezi rodilými mluvčími, reaguje na jejich otázky spontánně a přirozeně
•	přesně formuluje své myšlenky a vhodně naváže na příspěvky ostatních mluvčích
•	přednese přednášku na složité téma a zvládá poznámky či otázky z publika, reaguje spontánně a bez námahy
•	klade doplňující otázky k ověření a upřesnění informací
•	přesvědčivě argumentuje a dokládá své argumenty příklady
•	reaguje pohotově a účinně ve společenských situacích, vyjádří emoce, náznaky, narážky, vtip adekvátně k tématu, náladě a společenskému postavení zúčastněných
•	objasní problém nebo projedná řešení sporu a vysvětlí, že druhá strana musí udělat ústupek;
•	běžně komunikuje prostřednictvím moderních informačních technologií
MEDIAČNÍ dovednosti
Očekávané výstupy
žák
•	zprostředkuje podrobné informace a rady na nejrůznější témata v písemné i ústní podobě
•	podrobně představí svou, ale i cizí myšlenku, dílo, produkt, činnost apod. nebo o nich ústně informuje, uvede jednotlivé aspekty daných věcí a své pojednání přiměřeně ukončí
•	vyhledá a shrne informace a argumenty z nejrozmanitějších zdrojů a podá o nich detailní zprávu
•	jasně popíše pracovní postup nebo návod na nejrůznější činnosti
•	podrobně popíše obsah přečteného literárního díla, shlédnutého filmu nebo hry, vylíčí své dojmy a charakterizuje hlavní postavy	
Učivo
Výchozí texty jsou obsahově i jazykově poměrně komplikované, mohou být i uměleckého, publicistického, populárně-naučného nebo odborného stylu. Zdroji textů mohou být např. média, audiozáznamy, beletrie, populárně-naučná literatura. Texty se vztahují k nejrůznějším oblastem života, témata jsou konkrétní i abstraktní.

Jazykové prostředky a funkce
•	fonetika – fonetická redukce, přízvuk, rytmus a intonace, sociolingvistické varianty výslovnosti
•	pravopis – pravidla u složitějších slov, interpunkce, ortografické znaky
•	gramatika – deklinace a konjugace, všechny gramatické časy v činném a trpném rodě, složitá souvětí se všemi typy vedlejších vět, složité infinitivní vazby, specifické vyjádření modality, nepřímá řeč ve všech typech vedlejších vět, gramatická inverze, transformace, zvláštní slovesné tvary: gerundium, konjunktiv, přechodníky apod.
•	lexikologie a frazeologie – široká slovní zásoba z nejrůznějších oblastí života, běžně užívané idiomy, frázová slovesa, přísloví, produktivní způsoby tvoření slov: sufixy, prefixy, konverze slovních druhů, zkratky a zkratková slova
•	odborné výrazy a fráze na známá témata – odborné názvy a fráze
•	syntax a stylistika – složitá souvětí, spojování složitých vět, složité případy pořádku slov, výstavba textů
komunikativní funkce jazyka A TYPY TEXTŮ
•	postoj, názor, stanovisko – souhlas, nesouhlas, svolení, prosba, odmítnutí, možnost, nemožnost, nutnost, potřeba, zákaz, příkaz, stížnost, varování
•	emoce – libost/nelibost, zájem/nezájem, radost/zklamání, překvapení, údiv, obava, vděčnost, sympatie/antipatie, lhostejnost, strach
•	morální postoje a funkce – omluva, odpuštění, pochvala, pokárání, lítost, přiznání, odsouzení
•	kratší písemný projev – pozdrav, vzkaz, přání, blahopřání, pozvání, odpověď, osobní dopis, 
e-mail, úřední dopis, žádost, stížnost, inzerát, strukturovaný životopis
•	delší písemný projev – podrobný životopis, vyprávění, úvaha, esej, podrobný popis, odborný popis, referát, zpráva, recenze, argumentace
•	čtený či slyšený text – složité poslechové texty různého typu a stylu včetně diktátů namluvených rodilými mluvčími hovorovým tempem, delší obsahově náročné faktografické a beletristické texty k nácviku čtení s porozuměním
•	informace z médií – aktuální tematika
Tematické okruhy A Komunikační situace
•	oblast veřejná – veřejné instituce, služby, obchody, politické strany, volby, veřejná jednání a vystoupení, soutěže, státní správa, poštovní, bankovní a dopravní služby, cestování
•	oblast pracovní – firmy, průmysl, zemědělství, doprava, zaměstnanost, různé druhy profesí, pracovní události, přijímací řízení, pracovní smlouva, popis práce, bezpečnost práce, stroje a nástroje, pracovní postupy, návody
•	oblast vzdělávací – typy škol, škola a její vybavení, školní předměty, průběh vyučování, osobnost učitele, hodnocení prospěchu, zkoušky, certifikáty, vědecké společnosti a kluby
•	oblast osobní – běh života, rodina, společenské vztahy, domov, vybavení domácnosti, dovolená, zdraví, stravování, životní styl, styl oblékání
•	oblast osobnostní – charakterové vlastnosti, koníčky, zájmy, názory a postoje, náboženství, témata daná zájmovou oblastí žáka
•	oblast společenská – příroda, počasí, životní prostředí, život na venkově a ve městě, věda a technika, divadlo a kino, hudba a koncerty, architektura, malířství, sochařství, literatura, tradice, sporty a sportovní hry, společenské akce a hry, média, pokrok ve společnosti, problémy současné společnosti
Reálie zemí studovaného jazyka
•	geografické, historické, politické, ekonomické a kulturní postavení země ve světě
•	vztahy s ČR a EU
•	významné osobnosti, jejich úspěchy a přínos
•	historické i současné události většího významu
•	místa turistického zájmu
•	vzdělávání, věda, technika, sport, příroda, umění
•	národní záliby a specifika, jazykové zvláštnosti a odlišnosti
•	literatura – beletrie psaná současným moderním jazykem
Reálie vlastní zemĚ ŽÁKA
•	geografické, historické, politické, ekonomické a kulturní postavení země ve světě
•	významné osobnosti, jejich úspěchy a přínos
•	historické i současné události většího významu
•	vzdělávání a kultura
•	místa turistického zájmu
•	věda a technika, sport, příroda, umění
•	národní tradice a specifika, jazykové zvláštnosti a odlišnosti

Poznámka:
Vzdělávání v Cizím jazyce navazuje na Jazykovou přípravu a směřuje k dosažení úrovně C1 podle SERRJ, kterou lze charakterizovat následovně:
Žák se vyjadřuje plynule a pohotově bez zjevného hledání výrazů. Přesně formuluje své myšlenky a názory a vhodně navazuje na příspěvky ostatních mluvčích. Využívá široký repertoár slovní zásoby, což mu umožňuje, aby výrazy, které mu chybí, nahradil opisy.
Důsledně dodržuje vysoký stupeň gramatické správnosti. Rozpozná širokou škálu idiomatických a hovorových výrazů a postřehne stylistické posuny. Užívá opisů a parafrází, aby zakryl případné mezery ve své slovní zásobě a gramatice. 
5.1.4	Další cizí jazyk
Vzdělávací obsah
Receptivní řečové dovednosti
Očekávané výstupy
žák
•	rozumí hlavním bodům či myšlenkám autentického ústního projevu i psaného textu na běžné a známé téma 
•	identifikuje strukturu jednoduchého textu a rozliší hlavní informace 
•	vyjádří své pocity a rozpozná pocity a přání ostatních mluvčích
•	odhadne význam neznámých slov na základě již osvojené slovní zásoby a kontextu 
•	užívá různé techniky čtení dle typu textu a účelu čtení
•	využívá různé druhy slovníků při čtení nekomplikovaných faktografických textů
Produktivní řečové dovednosti 
Očekávané výstupy
žák
•	srozumitelně reprodukuje přečtený nebo vyslechnutý, méně náročný autentický text 
se slovní zásobou na běžná témata
•	formuluje svůj názor ústně i písemně na jednoduché, běžné téma srozumitelně, gramaticky správně a stručně
•	logicky a jasně strukturuje středně dlouhý písemný projev, formální i neformální text na běžné či známé téma 
•	sestaví ústně i písemně souvislý text na jednoduché téma jako lineární sled myšlenek
•	jednoduše a souvisle popíše své okolí, své zájmy a činnosti s nimi související
•	shrne a ústně i písemně sdělí běžné, obsahově jednoduché informace
•	využívá překladové slovníky při zpracování písemného projevu na méně běžné téma
Interaktivní řečové dovednosti
Očekávané výstupy
žák
•	vysvětlí gramaticky správně své názory a stanoviska písemnou i ústní formou a v krátkém a jednoduchém projevu na téma osobních zájmů nebo každodenního života 
•	reaguje adekvátně a gramaticky správně v běžných, každodenních situacích užitím jednoduchých, vhodných výrazů a frazeologických obratů
•	s jistou mírou sebedůvěry komunikuje foneticky správně s použitím osvojené slovní zásoby a gramatických prostředků
•	zapojí se, případně s menšími obtížemi, do rozhovoru s rodilými mluvčími na běžné a známé téma v předvídatelných každodenních situacích	

Učivo 
Jazykové prostředky a funkce
(vztahující se k oblastem osobním, vzdělávacím a společenským a týkající se zájmů a konkrétních komunikačních situací, se kterými se žák může běžně setkat)
•	fonetika – distinktivní rysy, slovní přízvuk, tónový průběh slova, struktura slabiky, rytmus, intonace, slabé a silné formy výslovnosti
•	pravopis – interpunkce, pravidla u běžných slov, stažené tvary, běžně používané typografické znaky, konvence používané ve slovníku k prezentaci výslovnosti
•	gramatika – jednoduché slovní tvary, alternace samohlásek a modifikace souhlásek, nepravidelné a nulové tvary slovních druhů, synonyma, antonyma, základní vyjádření přítomnosti, minulosti a budoucnosti, trpný rod přítomný, slova složená a sousloví, rozvité věty vedlejší, souřadné souvětí, supletivnost, řízenost, shoda
•	lexikologie – ustálená slovní spojení, přirovnání, složené předložky
komunikativní funkce jazyka a typy textů
(vztahující se k oblastem osobním, vzdělávacím, a společenským a týkající se konkrétních komunikačních situací, se kterými se žák může běžně setkat)
•	postoj, názor, stanovisko – souhlas, nesouhlas, svolení, prosba, odmítnutí, zákaz, příkaz, možnost, nemožnost, nutnost, potřeba
•	emoce – libost/nelibost, zájem/nezájem, radost/zklamání, překvapení, údiv, obava, vděčnost, sympatie, lhostejnost, strach
•	morální postoje – omluva, odpuštění, pochvala, pokárání, lítost, přiznání
•	kratší písemný projev – pozdrav, vzkaz, přání, blahopřání, pozvání, odpověď, osobní dopis, jednoduchý formální dopis, žádost, jednoduchý inzerát
•	delší písemný projev – stručný životopis, příběh, stručný popis
•	čtený či slyšený text –  popis, pokyny, veřejné oznámení, recept, upozornění, program, hodnotící názor, rozhovor, přehled zpráv, úryvek z prózy, vyprávění
•	samostatný ústní projev – popis, srovnání, vyprávění, krátké oznámení, jednoduše formulovaná prezentace, reprodukce kratšího textu
•	interakce – formální i neformální rozhovor, diskuse, korespondence, strukturovaný pohovor
•	informace z médií – tisk, rozhlas, televize, internet, film, audionahrávky, videonahrávky, veřejná prohlášení, telefon
Tematické okruhy a komunikační situace
(Výchozí texty jsou obsahově i jazykově uspořádané, nekomplikované, mají logickou strukturu, jsou informačního a popisného charakteru, vztahují se ke konkrétním a běžným tématům a vycházejí z autentických situací, se kterými se žák může setkat v každodenním životě i při cestování do zemí dané jazykové oblasti.)
•	oblast veřejná – služby, obchody, nákupní střediska, trhy, zboží, nálepky a obaly, veřejná doprava, jízdní řády, lístky, pokuty, divadlo, kino, programy, zábavní podniky, restaurace, jídelníčky, hotely, formuláře, běžné události, zdravotní služby, oznámení, letáky
•	oblast pracovní – zaměstnání, běžné profese, běžné podniky, běžné vybavení pracoviště, obchodní administrativa, obchodní dopis, nákup a prodej, jednoduchý návod a popis práce, orientační značení, jednoduché recepty
•	oblast vzdělávací – škola, učebny, školní prostory, učitelé, pomocný personál, vybavení školy, méně běžné školní pomůcky, významné školní dny a události, výuka, domácí úkoly, diskuse, videotexty, texty na obrazovce počítače, slovníky, příručky
•	oblast osobní – rodina a její společenské vztahy, přátelé, příbuzní, vybavení domácnosti; život mimo domov: kolej, hotel, domov přátel, okolní krajina; jednoduché vybavení pro sport a zábavu, život na venkově a ve městě, dovolená, svátky, osobní dopisy
•	oblast osobnostní – koníčky, zájmy, názory a postoje k blízkému okolí
•	oblast společenská – příroda, životní prostředí, kultura, tradice, sport, média
Reálie zemí studovaného jazyka
•	geografické zařazení a stručný popis země studovaného jazyka
•	významné události z historie, významné osobnosti
•	životní styl a tradice v porovnání s Českou republikou
•	kultura, umění a sport, některé známé osobnosti a jejich úspěchy 
•	ukázky významných literárních děl

Poznámka:
Vzdělávání v Dalším cizím jazyce směřuje k dosažení úrovně B1 podle Společného evropského rámce pro jazyky, kterou lze charakterizovat následovně:
Žák má dostačující vyjadřovací prostředky a odpovídající slovní zásobu k tomu, aby se domluvil a vyjadřoval, i když s určitou mírou zaváhání. Disponuje dostatečnými opisnými jazykovými prostředky v rámci tematických okruhů, jako jsou rodina, koníčky a zájmy, práce, cestování a aktuální události. Žák komunikuje přiměřeně správně ve známých kontextech; všeobecně ovládá gramatiku dobře, ačkoliv vliv mateřského jazyka je postřehnutelný. Přiměřeně správně používá zásobu běžných gramatických prostředků a vzorců v rámci snadno předvídatelných situací. Při vyjádření složitější myšlenky nebo promluvy na neznámé téma se dopouští závažných chyb. Používá širokou škálu jazykových funkcí a v jejich rámci reaguje. Využívá nejběžnější vyjadřovací prostředky neutrálního funkčního stylu.
5.2	
Matematika a její aplikace
Charakteristika vzdělávací oblasti
Výuka matematiky na dvojjazyčném gymnáziu rozvíjí a prohlubuje pochopení kvantitativních a prostorových vztahů reálného světa, utváří kvantitativní gramotnost žáků a schopnost geometrického vhledu. Ovládnutí požadovaného matematického aparátu, elementy matematického myšlení, vytváření hypotéz a deduktivní úvahy jsou prostředkem pro nové hlubší poznání a předpokladem dalšího vzdělávání. 
Matematické vzdělávání napomáhá rozvoji abstraktního a analytického myšlení, rozvíjí logické usuzování, učí srozumitelné a věcné argumentaci s cílem najít spíše objektivní pravdu než uhájit vlastní názor. Těžiště výuky spočívá v osvojení schopnosti formulace problému a strategie jeho řešení, v aktivním ovládnutí matematických nástrojů a dovedností, v pěstování schopnosti aplikace. Matematika přispívá k tomu, aby žáci byli schopni hodnotit správnost postupu při odvozování tvrzení a odhalovat klamné závěry.
Během vzdělávání žáci objevují, že matematika nachází uplatnění v mnoha oborech lidské činnosti (např. v ekonomii, technice, ale i ve společenských vědách), že je ovlivňována vnějšími podněty (například z oblasti přírodních věd) a že moderní technologie jsou užitečným pomocníkem matematiky. Žáci poznávají, že matematika je součástí naší kultury a je výsledkem složitého multikulturního historického vývoje spojeného s mnoha významnými osobnostmi lidských dějin.

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	osvojování základních matematických pojmů a vztahů postupnou abstrakcí a zobecňováním na základě poznávání jejich charakteristických vlastností;
•	určování, zařazování a využívání pojmů, k analýze a zobecňování jejich vlastností;
•	vytváření zásoby matematických pojmů, vztahů, algoritmů a metod řešení úloh a k využívání osvojeného matematického aparátu;
•	analyzování problému a vytváření plánu řešení, k volbě správného postupu při řešení úloh a problémů, k vyhodnocování správnosti výsledku vzhledem k zadaným podmínkám;
•	práci s matematickými modely, k vědomí, že k výsledku lze dospět různými způsoby;
•	rozvoji logického myšlení a úsudku, vytváření hypotéz na základě zkušenosti nebo pokusu, k jejich ověřování nebo vyvracení pomocí protipříkladů;
•	pochopení vzájemných vztahů a vazeb mezi okruhy učiva a k aplikaci matematických poznatků v dalších vzdělávacích oblastech;
•	přesnému vyjadřování a zdokonalování grafického projevu, k porozumění matematickým termínům, symbolice a matematickému textu;
•	zdůvodňování matematických postupů, k obhajobě vlastního postupu;
•	rozvíjení dovednosti pracovat s různými reprezentacemi; 
•	užívání kalkulátoru a moderních technologií k efektivnímu řešení úloh a k prezentaci výsledků;
•	rozvíjení zkušeností s matematickým modelováním (k činnostem, kterými se učí poznávat a nalézat situace, v nichž se může orientovat prostřednictvím matematického popisu), k vyhodnocování matematických modelů, k poznávání mezí jejich použití, k vědomí, že realita je složitější než její matematický model, že daný model může být vhodný pro více situací a jedna situace může být vyjádřena různými modely);
•	rozvíjení geometrického vidění a prostorové představivosti;
•	pochopení matematiky jako součásti kulturního dědictví a nezaměnitelného způsobu uchopování světa.

5.2.1	Matematika a její aplikace
Vzdělávací obsah
ARGUMENTACE A OVĚŘOVÁNÍ
Očekávané výstupy
žák
•	čte a zapisuje tvrzení v symbolickém jazyce matematiky
•	užívá správně logické spojky a kvantifikátory
•	rozliší definici a větu, rozliší předpoklad a závěr věty
•	rozliší správný a nesprávný úsudek
•	vytváří hypotézy, zdůvodňuje jejich pravdivost a nepravdivost, vyvrací nesprávná tvrzení
•	zdůvodňuje svůj postup a ověřuje správnost řešení problému	
Učivo
•	základní poznatky z matematiky – výrok, definice, věta, důkaz
•	množiny – inkluze a rovnost množin, operace s množinami
•	výroková logika

ČÍSLO A PROMĚNNÁ
Očekávané výstupy
žák
•	užívá vlastnosti dělitelnosti přirozených čísel
•	operuje s intervaly, aplikuje geometrický význam absolutní hodnoty
•	provádí operace s mocninami a odmocninami, upravuje číselné výrazy
•	odhaduje výsledky numerických výpočtů a efektivně je provádí, účelně využívá kalkulátor
•	upravuje efektivně výrazy s proměnnými, určuje definiční obor výrazu
•	rozkládá mnohočleny na součin vytýkáním a užitím vzorců, aplikuje tuto dovednost při řešení rovnic a nerovnic
•	řeší lineární a kvadratické rovnice a nerovnice, řeší soustavy rovnic, v jednodušších případech diskutuje o řešitelnosti nebo počtu řešení
•	rozlišuje ekvivalentní a neekvivalentní úpravy
•	geometricky interpretuje číselné, algebraické a funkční vztahy, graficky znázorňuje řešení rovnic, nerovnic a jejich soustav
•	analyzuje a řeší problémy, v nichž aplikuje řešení lineárních a kvadratických rovnic a jejich soustav	
Učivo
•	číselné obory – přirozená, celá, racionální a reálná čísla
•	mocniny – mocniny s přirozeným, celým a racionálním exponentem, odmocniny
•	výrazy s proměnnými – mnohočleny, lomené výrazy, výrazy s mocninami a odmocninami
•	rovnice a nerovnice – lineární rovnice, nerovnice a jejich soustavy, kvadratická rovnice (diskriminant, vztahy mezi kořeny a koeficienty), rovnice a nerovnice v součinovém a podílovém tvaru, rovnice a nerovnice s absolutní hodnotou, rovnice s neznámou 
ve jmenovateli a pod odmocninou, logaritmické, exponenciální a goniometrické rovnice

PRÁCE S DATY, KOMBINATORIKA, PRAVDĚPODOBNOST
Očekávané výstupy
žák
•	řeší reálné problémy s kombinatorickým podtextem (charakterizuje možné případy, vytváří model pomocí kombinatorických skupin a určuje jejich počet)
•	využívá kombinatorické postupy při výpočtu pravděpodobnosti, upravuje výrazy s faktoriály a kombinačními čísly
•	diskutuje o statistických informacích a daných statistických sděleních a a kriticky je zhodnotí
•	volí a užívá vhodné statistické metody k analýze a zpracování dat (využívá výpočetní techniku)
•	reprezentuje graficky soubory dat, čte a interpretuje tabulky, diagramy a grafy, rozlišuje rozdíly v zobrazení obdobných souborů vzhledem k jejich odlišným charakteristikám	
Učivo
•	kombinatorika – elementární kombinatorické úlohy, variace, permutace a kombinace (bez opakování), binomická věta, Pascalův trojúhelník
•	pravděpodobnost – náhodný jev a jeho pravděpodobnost, pravděpodobnost sjednocení a průniku jevů, nezávislost jevů
•	práce s daty – analýza a zpracování dat v různých reprezentacích, statistický soubor a jeho charakteristiky (vážený aritmetický průměr, medián, modus, percentil, kvartil, směrodatná odchylka, mezikvartilová odchylka)

ZÁVISLOSTI A FUNKČNÍ VZTAHY
Očekávané výstupy
žák
•	načrtne grafy požadovaných funkcí (zadaných jednoduchým funkčním předpisem) a určí jejich vlastnosti
•	formuluje a zdůvodňuje vlastnosti studovaných funkcí a posloupností
•	využívá poznatky o funkcích při řešení rovnic a nerovnic, při určování kvantitativních vztahů
•	aplikuje vztahy mezi hodnotami exponenciálních, logaritmických a goniometrických funkcí a vztahy mezi těmito funkcemi
•	modeluje závislosti reálných dějů pomocí známých funkcí
•	řeší aplikační úlohy s využitím poznatků o funkcích a posloupnostech
•	interpretuje z funkčního hlediska složené úrokování, aplikuje exponenciální funkci a geometrickou posloupnost ve finanční matematice	
Učivo
•	obecné poznatky o funkcích – pojem funkce, definiční obor a obor hodnot, graf funkce, vlastnosti funkcí
•	funkce – lineární funkce, kvadratická funkce, funkce absolutní hodnota, lineární lomená funkce, mocninné funkce, funkce druhá odmocnina, exponenciální, logaritmické a goniometrické funkce, vztahy mezi goniometrickými funkcemi
•	posloupnost – určení a vlastnosti posloupností, aritmetická a geometrická posloupnost

GEOMETRIE
Očekávané výstupy
žák
•	používá geometrické pojmy, zdůvodňuje a využívá vlastnosti geometrických útvarů v rovině a v prostoru, na základě vlastností třídí útvary
•	určuje vzájemnou polohu lineárních útvarů, vzdálenosti a odchylky
•	využívá náčrt při řešení rovinného nebo prostorového problému
•	v úlohách početní geometrie aplikuje funkční vztahy, trigonometrii a úpravy výrazů, pracuje s proměnnými a iracionálními čísly
•	řeší polohové a nepolohové konstrukční úlohy užitím všech bodů dané vlastnosti, pomocí shodných zobrazení a pomocí konstrukce na základě výpočtu
•	zobrazí ve volné rovnoběžné projekci hranol a jehlan, sestrojí a zobrazí rovinný řez těchto těles 
•	řeší planimetrické a stereometrické problémy motivované praxí
•	užívá různé způsoby analytického vyjádření přímky v rovině (geometrický význam koeficientů)
•	řeší analyticky polohové a metrické úlohy o lineárních útvarech v rovině
•	využívá charakteristické vlastnosti kuželoseček k určení analytického vyjádření
•	z analytického vyjádření (z osové nebo vrcholové rovnice) určí základní údaje o kuželosečce
•	řeší analyticky úlohy na vzájemnou polohu přímky a kuželosečky 	
Učivo
•	geometrie v rovině – rovinné útvary (klasifikace), obvody a obsahy; shodnost a podobnost trojúhelníků; Pythagorova věta a věty Euklidovy; množiny bodů dané vlastnosti; úhly v kružnici, shodná zobrazení (osová a středová souměrnost, posunutí, otočení); stejnolehlost; konstrukční úlohy
•	geometrie v  prostoru – polohové a metrické vlastnosti; základní tělesa, povrchy a objemy, volné rovnoběžné promítání
•	trigonometrie – sinová a kosinová věta; trigonometrie pravoúhlého a obecného trojúhelníku
•	analytická geometrie v rovině – vektory a operace s nimi; analytická vyjádření přímky v rovině; kuželosečky (kružnice, elipsa, parabola a hyperbola)

5.3	Člověk a příroda
Charakteristika vzdělávací oblasti
Základní prioritou každé oblasti přírodovědného poznávání je odkrývat metodami vědeckého výzkumu zákonitosti, jimiž se řídí přírodní procesy. Odkrývání přírodních zákonitostí je hodnotné jednak samo o sobě, neboť naplňuje přirozenou lidskou zvědavost poznat a porozumět tomu, co se odehrává pod povrchem smyslově pozorovatelných, často zdánlivě nesouvisejících jevů, a jednak člověku umožňuje ovládnout různé přírodní objekty a procesy tak, aby je mohl využívat pro další výzkum i pro rozmanité praktické účely.
Má-li být přírodovědné vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu kvalitní a pro žáky prakticky využitelné, je zapotřebí, aby je orientovalo v první řadě na hledání zákonitých souvislostí 
mezi poznanými aspekty přírodních objektů či procesů, a nikoli jen na jejich pouhé zjištění, popis nebo klasifikaci. Hledání, poznávání a využívání přírodních zákonitostí se má tudíž ve vzdělávací oblasti Člověk a příroda na dvojjazyčném gymnáziu projevovat v mnohem větší míře, než tomu bylo ve stejnojmenné oblasti na základní škole.Takový přístup též v žácích podněcuje touhu po hlubším poznávání řádu okolního světa a nabízí jim možnost intenzivního prožitku z vlastních schopností tento řád hledat a poznávat.
Obsah a metodologie přírodovědného poznávání velmi zřetelně odráží systémový charakter přírody a víceúrovňovost její organizace. Přírodní objekty jsou totiž vesměs systémy nebo tyto systémy vytvářejí. Zkoumání přírody tak nezbytně vyžaduje komplexní, tj. multidisciplinární a interdisciplinární přístup, a tím i úzkou spolupráci jednotlivých přírodovědných oborů a odstraňování jakýchkoli zbytečných bariér mezi nimi.
Vzdělávací oblast Člověk a příroda má proto také umožnit žákům poznávat, že bariéry 
mezi jednotlivými úrovněmi organizace přírody reálně neexistují, jsou často jen v našem myšlení a v našich izolovaných přístupech. Svým obsahovým, strukturním i metodickým pojetím má oblast vytvářet prostředí koordinované spolupráce všech gymnaziálních přírodovědných vzdělávacích oborů.
Přírodovědné disciplíny jsou si velmi blízké i v metodách a prostředcích, které uplatňují ve své výzkumné činnosti. Používají totiž vždy souběžně empirické prostředky (tj. soustavné a objektivní pozorování, měření a experimenty) a prostředky teoretické (pojmy, hypotézy, modely a teorie). Každá z těchto složek je přitom v procesu výzkumu nezastupitelná, vzájemně se ovlivňují a podporují.
Žáci mají mít proto co nejvíce příležitostí postupně si osvojovat vybrané empirické i teoretické metody přírodovědného výzkumu, aktivně je spolu s přírodovědnými poznatky ve výuce využívat, uvědomovat si důležitost obou pro přírodovědné poznání, předně pak pro jeho objektivitu a pravdivost i pro řešení problémů, s nimiž se člověk při zkoumání přírody setkává.
Přírodovědný výzkum má i své hodnotové a morální aspekty. Za nejvyšší hodnoty se v něm považují objektivita a pravdivost poznávání. Ty lze ovšem dosahovat jen v prostředí svobodné komunikace mezi lidmi a veřejné a nezávislé kontroly způsobu získávání dat či ověřování hypotéz.
Přírodovědné vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu musí proto též vytvářet prostředí 
pro svobodnou diskusi o problémech i pro ověřování objektivity a pravdivosti získaných nebo předložených přírodovědných informací. Lze toho dosahovat tím, že si žáci osvojují např. pravidla veřejné rozpravy o způsobech získávání dat či ověřování hypotéz, rozvíjejí si schopnost předložit svůj názor, poznatek či metodu k veřejnému kritickému zhodnocení, učí se nevnímat oponenta pouze 
jako názorového protivníka, ale i jako partnera při společném hledání pravdy.
K základním morálním normám přírodovědného poznávání patří především požadavek nezkreslovat data získávaná ve výzkumu a nevyužívat jeho výsledky pro vytváření technologií a dalších praktických aplikací, které by mohly poškozovat zdraví člověka či nevratně narušit přírodní a sociální prostředí.
Žákům je tak zapotřebí na konkrétních případech ukazovat negativní důsledky zkreslování výzkumných dat či využívání výsledků přírodovědného výzkumu pro účely potenciálně ohrožující člověka a další složky přírody.
Vzdělávací oblast Člověk a příroda tím, že žákovi ukáže i využívání poznatků a metod přírodních věd pro inspiraci a rozvoj dalších oblastí lidské aktivity, počínaje nejrůznějšími technologiemi a konče filozofií, představuje mu současně přírodní vědy též jako neoddělitelnou a nezastupitelnou součást lidské kultury, a zvyšuje tak zájem žáků o ně. Tento zájem je možno podporovat i prostřednictvím exkurzí v různých vědeckých, technologických či kulturních institucích a bezesporu i co neintenzivnějším využíváním moderních technologií v procesu žákova přírodovědného vzdělávání. Ke zvýšení zájmu žáků o přírodovědné vzdělání mohou přispívat také objektivní hodnocení různých informací z oblasti pseudovědy a antivědy, neboť ta ve značné míře využívají často právě poznatků a metod přírodních věd.
Vzdělávací oblast Člověk a příroda je členěna na vzdělávací obory Fyzika, Chemie, Biologie, Geografie a Geologie. Vzdělávací obsah přírodovědného i společenskovědního charakteru oboru Geografie byl v zájmu zachování jeho celistvosti zařazen do této vzdělávací oblasti.

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	formulaci přírodovědného problému, hledání odpovědi na něj a případnému zpřesňování či opravě řešení tohoto problému;
•	provádění soustavných a objektivních pozorování, měření a experimentů (především laboratorního rázu) podle vlastního či týmového plánu nebo projektu, ke zpracování a interpretaci získaných dat a hledání souvislostí mezi nimi;
•	tvorbě modelu přírodního objektu či procesu umožňujícího pro daný poznávací účel vhodně reprezentovat jejich podstatné rysy či zákonitosti;
•	používání adekvátních matematických a grafických prostředků k vyjadřování přírodovědných vztahů a zákonů;
•	využívání prostředků moderních technologií v průběhu přírodovědné poznávací činnosti; 
•	spolupráci na plánech či projektech přírodovědného poznávání a k poskytování dat či hypotéz získaných během výzkumu přírodních faktů ostatním lidem;
•	předvídání průběhu studovaných přírodních procesů na základě znalosti obecných přírodovědných zákonů a specifických podmínek;
•	předvídání možných dopadů praktických aktivit lidí na přírodní prostředí;
•	ochraně životního prostředí, svého zdraví i zdraví ostatních lidí;
•	využívání různých přírodních objektů a procesů pro plnohodnotné naplňování vlastního života při současném respektování jejich ochrany.

5.3.1	Fyzika
Vzdělávací obsah
FYZIKÁLNÍ VELIČINY A JEJICH MĚŘENÍ
Očekávané výstupy
žák
•	měří vybrané fyzikální veličiny vhodnými metodami, zpracuje a vyhodnotí výsledky měření 
•	rozliší skalární veličiny od vektorových a využívá je při řešení fyzikálních problémů a úloh	
Učivo
•	soustava fyzikálních veličin a jednotek – Mezinárodní soustava jednotek (SI)
•	absolutní a relativní odchylka měření

POHYB TĚLES A JEJICH VZÁJEMNÉ PŮSOBENÍ
Očekávané výstupy
žák
•	užívá základní kinematické vztahy při řešení problémů a úloh o pohybech rovnoměrných a rovnoměrně zrychlených/zpomalených 
•	určí v konkrétních situacích síly a jejich momenty působící na těleso a určí výslednici sil
•	změří velikost působící síly
•	využívá (Newtonovy) pohybové zákony k předvídání pohybu těles 
•	využívá zákony zachování některých důležitých fyzikálních veličin při řešení problémů a úloh
•	objasní procesy vzniku, šíření, odrazu a interference mechanického vlnění 	
Učivo
•	kinematika pohybu – vztažná soustava; poloha a změna polohy tělesa, jeho rychlost a zrychlení 
•	dynamika pohybu – hmotnost a síla; první, druhý a třetí pohybový zákon, inerciální soustava; hybnost tělesa; tlaková síla, tlak; třecí síla; síla pružnosti; gravitační a tíhová síla; gravitační pole; moment síly; práce, výkon; souvislost změny mechanické energie s prací; zákony zachování hmotnosti, hybnosti a energie
•	mechanické kmitání a vlnění – kmitání mechanického oscilátoru, jeho perioda a frekvence; postupné vlnění, stojaté vlnění, vlnová délka a rychlost vlnění; zvuk, jeho hlasitost a intenzita

STAVBA A VLASTNOSTI LÁTEK
Očekávané výstupy
žák
•	objasní souvislost mezi vlastnostmi látek různých skupenství a jejich vnitřní strukturou
•	aplikuje s porozuměním termodynamické zákony při řešení konkrétních fyzikálních úloh
•	využívá stavovou rovnici ideálního plynu stálé hmotnosti při předvídání stavových změn plynu
•	analyzuje vznik a průběh procesu pružné deformace pevných těles
•	porovná zákonitosti teplotní roztažnosti pevných těles a kapalin a využívá je k řešení praktických problémů	
Učivo
•	kinetická teorie látek – charakter pohybu a vzájemných interakcí částic v látkách různých skupenství
•	termodynamika – termodynamická teplota; vnitřní energie a její změna, teplo; první a druhý termodynamický zákon; měrná tepelná kapacita; různé způsoby přenosu vnitřní energie v rozličných systémech
•	vlastnosti látek – normálové napětí, Hookův zákon; povrchové napětí kapaliny, kapilární jevy; součinitel teplotní roztažnosti pevných látek a kapalin; skupenské a měrné skupenské teplo

ELEKTROMAGNETICKÉ JEVY, SVĚTLO
Očekávané výstupy
žák
•	porovná účinky elektrického pole na vodič a izolant 
•	sestaví správně podle schématu elektrický obvod a analyzuje správně schéma reálného obvodu
•	využívá Ohmův zákon při řešení praktických problémů
•	aplikuje poznatky o mechanismech vedení elektrického proudu v kovech, polovodičích, kapalinách a plynech při analýze chování těles z těchto látek v elektrických obvodech
•	zapojí správně polovodičovou diodu
•	využívá zákon elektromagnetické indukce k řešení problémů a k objasnění funkce elektrických zařízení
•	porovná šíření různých druhů elektromagnetického vlnění v rozličných prostředích 
•	využívá zákony šíření světla v prostředí k určování vlastností zobrazení předmětů jednoduchými optickými systémy	
Učivo
•	elektrický náboj a elektrické pole – elektrický náboj a jeho zachování; intenzita elektrického pole, elektrické napětí; kondenzátor
•	elektrický proud v látkách – proud jako veličina; Ohmův zákon pro část obvodu i uzavřený obvod; elektrický odpor; elektrická energie a výkon stejnosměrného proudu; polovodičová dioda 
•	magnetické pole – pole magnetů a vodičů s proudem, magnetická indukce; indukované napětí 
•	střídavý proud – harmonické střídavé napětí a proud, jejich frekvence; výkon střídavého proudu; generátor střídavého proudu; elektromotor; transformátor
•	elektromagnetické záření – elektromagnetická vlna; spektrum elektromagnetického záření 
•	vlnové vlastnosti světla – šíření a rychlost světla v různých prostředích; stálost rychlosti světla v inerciálních soustavách a některé důsledky této zákonitosti; zákony odrazu a lomu světla, index lomu; optické spektrum; interference světla
•	optické zobrazování – zobrazení odrazem na rovinném a kulovém zrcadle; zobrazení lomem na tenkých čočkách; zorný úhel; oko jako optický systém; lupa 

MIKROSVĚT
Očekávané výstupy
žák
•	využívá poznatky o kvantování energie záření a mikročástic k řešení fyzikálních problémů
•	posoudí jadernou přeměnu z hlediska vstupních a výstupních částic i energetické bilance
•	využívá zákon radioaktivní přeměny k předvídání chování radioaktivních látek
•	navrhne možné způsoby ochrany člověka před nebezpečnými druhy záření	
Učivo
•	kvanta a vlny – foton a jeho energie; korpuskulárně vlnová povaha záření a mikročástic
•	atomy – kvantování energie elektronů v atomu; spontánní a stimulovaná emise, laser; jaderná energie; syntéza a štěpení jader atomů; řetězová reakce, jaderný reaktor

5.3.2	Chemie
Vzdělávací obsah
Pozorování, pokus, bezpečnost práce a miMořádné události
Očekávané výstupy
žák
•	pracuje bezpečně s vybranými dostupnými a běžně používanými látkami a hodnotí jejich rizikovost; posoudí nebezpečnost vybraných dostupných látek, se kterými zatím pracovat nesmí
•	navrhne postupy a prakticky provede jednoduché chemické experimenty
•	objasní nejefektivnější jednání v modelových příkladech havárie s únikem nebezpečných látek
•	aplikuje znalosti o principech hašení požárů na řešení modelových situací z praxe	
Učivo
•	zásady bezpečné práce – ve školní pracovně (laboratoři) i v běžném životě
•	nebezpečné látky a přípravky – R-věty, S-věty, varovné značky a jejich význam
•	mimořádné události – havárie chemických provozů, úniky nebezpečných látek
•	hořlaviny – význam tříd nebezpečnosti 

OBECNÁ CHEMIE
Očekávané výstupy
žák
•	využívá odbornou terminologii při popisu látek a vysvětlování chemických dějů
•	provádí chemické výpočty a uplatňuje je při řešení praktických problémů
•	předvídá vlastnosti prvků a jejich chování v chemických procesech na základě poznatků o periodické soustavě prvků
•	využívá znalosti o částicové struktuře látek a chemických vazbách k  předvídání některých fyzikálně-chemických vlastností látek a jejich chování v chemických reakcích	
Učivo
•	soustavy látek a jejich složení
•	veličiny a výpočty v chemii 
•	stavba atomu
•	periodická soustava prvků
•	chemická vazba a vlastnosti látek
•	tepelné změny při chemických reakcích
•	rychlost chemických reakcí a chemická rovnováha

ANORGANICKÁ CHEMIE
Očekávané výstupy
žák
•	využívá názvosloví anorganické chemie při popisu sloučenin
•	charakterizuje významné zástupce prvků a jejich sloučeniny, zhodnotí jejich surovinové zdroje, využití v praxi a vliv na životní prostředí
•	předvídá průběh typických reakcí anorganických sloučenin
•	využívá znalosti základů kvalitativní a kvantitativní analýzy k pochopení jejich praktického významu v anorganické chemii	
Učivo
•	vodík a jeho sloučeniny
•	s-prvky a jejich sloučeniny
•	p-prvky a jejich sloučeniny
•	d- a f-prvky a jejich sloučeniny

ORGANICKÁ CHEMIE
Očekávané výstupy
žák
•	zhodnotí vlastnosti atomu uhlíku významné pro strukturu organických sloučenin
•	aplikuje pravidla systematického názvosloví organické chemie při popisu sloučenin s možností využití triviálních názvů
•	charakterizuje základní skupiny organických sloučenin a jejich významné zástupce, zhodnotí jejich surovinové zdroje, využití v praxi a vliv na životní prostředí
•	aplikuje znalosti o průběhu organických reakcí na konkrétních příkladech
•	využívá znalosti základů kvalitativní a kvantitativní analýzy k pochopení jejich praktického významu v organické chemii	
Učivo
•	uhlovodíky a jejich klasifikace
•	deriváty uhlovodíků a jejich klasifikace
•	heterocyklické sloučeniny 
•	syntetické makromolekulární látky
•	léčiva, pesticidy, barviva a detergenty

BIOCHEMIE
Očekávané výstupy
žák
•	objasní strukturu a funkci sloučenin nezbytných pro důležité chemické procesy probíhající v organismech
•	charakterizuje základní metabolické procesy a jejich význam	
Učivo
•	lipidy 
•	sacharidy
•	proteiny
•	nukleové kyseliny
•	enzymy, vitaminy a hormony
5.3.3	Biologie
Vzdělávací obsah
OBECNÁ BIOLOGIE
Očekávané výstupy
žák
•	odliší živé soustavy od neživých na základě jejich charakteristických vlastností
•	porovná významné hypotézy o vzniku a evoluci živých soustav na Zemi
•	objasní stavbu a funkci strukturních složek a životní projevy prokaryotních a eukaryotních buněk
•	vysvětlí význam diferenciace a specializace buněk pro mnohobuněčné organismy
•	odvodí hierarchii recentních organismů ze znalostí o jejich evoluci	
Učivo
•	vznik a vývoj živých soustav; evoluce
•	buňka – stavba a funkce

BIOLOGIE VIRů 
Očekávané výstupy
žák
•	charakterizuje viry jako nebuněčné soustavy
•	zhodnotí způsoby ochrany proti virovým onemocněním a metody jejich léčby
•	zhodnotí pozitivní a negativní význam virů	
Učivo
•	stavba a funkce virů

BIOLOGIE BAKTERIÍ 
Očekávané výstupy
žák
•	charakterizuje bakterie z ekologického, zdravotnického a hospodářského hlediska
•	zhodnotí způsoby ochrany proti bakteriálním onemocněním a metody jejich léčby	
Učivo
•	stavba a funkce bakterií 

BIOLOGIE protist
Očekávané výstupy
žák
•	charakterizuje protista z ekologického, zdravotnického a hospodářského hlediska	
Učivo
•	stavba a funkce protist

BIOLOGIE HUB
Očekávané výstupy
žák
•	pozná a pojmenuje (s možným využitím různých informačních zdrojů) významné zástupce hub a lišejníků
•	posoudí ekologický, zdravotnický a hospodářský význam hub a lišejníků	
Učivo
•	stavba a funkce hub 
•	stavba a funkce lišejníků

BIOLOGIE ROSTLIN
Očekávané výstupy
žák
•	popíše stavbu těl rostlin, stavbu a funkci rostlinných orgánů 
•	objasní princip životních cyklů a způsoby rozmnožování rostlin
•	porovná společné a rozdílné vlastnosti stélkatých a cévnatých rostlin
•	pozná a pojmenuje (s možným využitím různých informačních zdrojů) významné rostlinné druhy a uvede jejich ekologické nároky
•	zhodnotí rostliny jako primární producenty biomasy a možnosti využití rostlin v různých odvětvích lidské činnosti
•	posoudí vliv životních podmínek na stavbu a funkci rostlinného těla
•	zhodnotí problematiku ohrožených rostlinných druhů a možnosti jejich ochrany 	
Učivo
•	morfologie a anatomie rostlin 
•	fyziologie rostlin 
•	systém a evoluce rostlin 
•	rostliny a prostředí 

BIOLOGIE ŽIVOČICHŮ
Očekávané výstupy
žák
•	charakterizuje hlavní taxonomické jednotky živočichů a jejich významné zástupce 
•	popíše evoluci a adaptaci jednotlivých orgánových soustav
•	objasní principy základních způsobů rozmnožování a vývoj živočichů
•	pozná a pojmenuje (s možným využitím různých informačních zdrojů) významné živočišné druhy a uvede jejich ekologické nároky
•	posoudí význam živočichů v přírodě a v různých odvětvích lidské činnosti
•	charakterizuje pozitivní a negativní působení živočišných druhů na lidskou populaci
•	charakterizuje základní typy chování živočichů
•	zhodnotí problematiku ohrožených živočišných druhů a možnosti jejich ochrany 	
Učivo
•	morfologie a anatomie živočichů 
•	fyziologie živočichů 
•	systém a evoluce živočichů 
•	živočichové a prostředí 
•	etologie 

BIOLOGIE ČLOVĚKA
Očekávané výstupy
žák
•	podle předloženého schématu popíše a vysvětlí evoluci člověka
•	využívá znalosti o orgánových soustavách pro pochopení vztahů mezi procesy probíhajícími v lidském těle
•	charakterizuje individuální vývoj člověka a posoudí faktory ovlivňující jej v pozitivním a negativním směru
•	aplikuje předlékařskou první pomoc při poranění a jiném poškození těla	
Učivo
•	opěrná a pohybová soustava 
•	soustavy látkové přeměny 
•	soustavy regulační 
•	soustavy rozmnožovací
•	nemoci, úrazy a prevence
•	životní styl

GENETIKA
Očekávané výstupy
žák
•	využívá znalosti o genetických zákonitostech pro pochopení rozmanitosti organismů
•	analyzuje možnosti využití znalostí z oblasti genetiky v běžném životě 	
Učivo
•	molekulární a buněčné základy dědičnosti 
•	dědičnost a proměnlivost 
•	genetika člověka
•	genetika populací

EKOLOGIE
Očekávané výstupy
žák
•	používá správně základní ekologické pojmy 
•	objasňuje základní ekologické vztahy
•	posoudí vliv biotických a abiotických podmínek prostředí na organismy 
•	analyzuje různé systémy organismů – populace, společenstva, ekosystémy a objasní základní princip existence živých a neživých složek ekosystému
•	posoudí pozitivní a negativní vliv člověka na životní prostředí a na rovnováhu ekosystému
•	na základě pozorování zhodnotí význam vlivu podnebí a počasí na rozvoj a udržení života 
na Zemi	
Učivo
•	základní ekologické pojmy
•	organismy a prostředí
•	biosféra a její členění
•	ochrana přírody a životního prostředí 
•	podnebí a počasí ve vztahu k životu

PRAKTICKÉ POZNÁVÁNÍ PŘÍRODY
Očekávané výstupy
žák
•	aplikuje praktické metody poznávání přírody
•	dodržuje základní pravidla bezpečnosti práce a chování při poznávání živé a neživé přírody	
Učivo
•	praktické metody poznávání přírody 
•	významní biologové a jejich objevy

5.3.4	Geografie
Vzdělávací obsah
PŘÍRODNÍ PROSTŘEDÍ
Očekávané výstupy
žák
•	porovná postavení Země ve vesmíru a podstatné vlastnosti Země s ostatními tělesy sluneční soustavy
•	porovná na příkladech mechanismy působení endogenních (včetně deskové tektoniky) a exogenních procesů a jejich vliv na utváření zemského povrchu a na život lidí
•	objasní mechanismy globální cirkulace atmosféry a její důsledky pro vytváření klimatických pásů
•	objasní velký a malý oběh vody a rozliší jednotlivé složky hydrosféry a jejich funkci v krajině
•	hodnotí vodstvo a půdní obal Země jako základ života a zdroje rozvoje společnosti
•	rozliší hlavní biomy světa
•	rozliší složky a prvky fyzickogeografické sféry a rozpozná vztahy mezi nimi	
Učivo
•	Země jako vesmírné těleso – tvar a pohyby Země, důsledky pohybu Země pro život lidí a organismů, střídání dne a noci, střídání ročních období, časová pásma na Zemi, kalendář
•	fyzickogeografická sféra – vzájemné vazby a souvislosti složek fyzickogeografické sféry, základní zákonitosti stavu a vývoje složek fyzickogeografické sféry, důsledky pro přírodní prostředí
•	systém fyzickogeografické sféry na planetární a na regionální úrovni – objekty, jevy, procesy, zonalita, azonální jevy

SOCIÁLNÍ PROSTŘEDÍ
Očekávané výstupy
žák
•	zhodnotí na příkladech dynamiku vývoje obyvatelstva na Zemi, geografické, demografické a hospodářské aspekty působící na chování, pohyb, rozmístění a zaměstnanost obyvatelstva
•	analyzuje hlavní rasová, etnická, jazyková, náboženská, kulturní a politická specifika s ohledem na způsob života a životní úroveň v kulturních regionech světa
•	identifikuje obecné základní geografické znaky a funkce sídel a aktuální tendence ve vývoji osídlení
•	zhodnotí na příkladech světové hospodářství jako otevřený dynamický systém s určitými složkami, strukturou a funkcemi a zohlední faktory územního rozmístění hospodářských aktivit, vymezí jádrové a periferní oblasti světa
•	zhodnotí nerovnoměrné rozmístění, objem a distribuci světových surovinových a energetických zdrojů
•	rozliší a porovnává státy světa a jejich mezinárodní integrační uskupení a organizace 
podle kritérií vzájemné podobnosti a odlišnosti
•	lokalizuje na politické mapě světa hlavní aktuální geopolitické problémy a změny s přihlédnutím k historickému vývoji
•	vyhledá na mapách hlavní světové oblasti cestovního ruchu, porovná jejich lokalizační faktory a potenciál	
Učivo
•	obyvatelstvo – základní geografické, demografické, etnické a hospodářské charakteristiky
•	kulturní a politické prostředí – struktura obyvatelstva, státní zřízení, geopolitické procesy, hlavní světová ohniska napětí
•	sídla a osídlení – sídelní struktura a její vývoj, sídlo, obec, město, jejich funkce
•	světové hospodářství – lokalizační faktory, sektorová a odvětvová struktura a její důsledky
•	socioekonomická sféra – sociálněgeografické systémy, geografické aspekty bohatství a chudoby, globalizace

ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ
Očekávané výstupy
žák
•	zhodnotí na příkladech různé krajiny jako systém pevninské části krajinné sféry 
se specifickými znaky, určitými složkami, strukturou, okolím a funkcemi
•	analyzuje na konkrétních příkladech přírodní a kulturní (společenské) krajinné složky a prvky krajiny
•	zhodnotí některá rizika působení přírodních a společenských faktorů na životní prostředí na lokální, regionální a globální úrovni	
Učivo
•	krajina – vývoj krajiny, přírodní prostředí, společenské prostředí, vývoj ve využívání půdy, kulturní krajina, environmentalistika, krajinná (geografická) ekologie, typy krajiny, krajinný potenciál
•	vývoj interakce příroda – společnost – prostorová koexistence, udržitelný rozvoj (život), limity přírodního prostředí, globální problémy lidstva, výchovné, hospodářské a právní nástroje ochrany přírody a životního prostředí

REGIONY
Očekávané výstupy
žák
•	rozlišuje na konkrétních územních příkladech mikroregionální, regionální, státní, makroregionální a globální geografickou dimenzi
•	vymezí místní region (podle bydliště, školy) na mapě podle zvolených kritérií, zhodnotí přírodní, hospodářské a kulturní poměry mikroregionu a jeho vazby k vyšším územním celkům a regionům
•	zhodnotí polohu, přírodní poměry a zdroje České republiky
•	lokalizuje na mapách hlavní rozvojová jádra a periferní oblasti České republiky, rozlišuje jejich specifika
•	lokalizuje na mapách makroregiony světa, vymezí jejich hranice, zhodnotí jejich přírodní, kulturní, politické a hospodářské vlastnosti a jednotlivé makroregiony vzájemně porovná
•	posoudí, jaké změny ve vybraných regionech světa nastaly, nastávají, mohou nastat a co je příčinou zásadních změn v nich	
Učivo
•	místní region – možnosti rozvoje mikroregionu, strategické a územní plánování
•	Česká republika – hospodářské a politické postavení České republiky v Evropě a ve světě, charakteristiky obyvatelstva a sídel, transformační ekonomické procesy, struktura hospodářství, regiony, euroregiony 
•	makroregiony světa – jádra, periferie, modelový region – modelové problémy s důrazem na Evropu a Evropskou unii

GEOGRAFICKÉ INFORMACE A TERÉNNÍ VYUČOVÁNÍ
Očekávané výstupy
žák
•	používá dostupné kartografické produkty a další geografické zdroje dat a informací v tištěné i elektronické podobě pro řešení geografických problémů
•	orientuje se s pomocí map v krajině
•	používá s porozuměním vybranou geografickou, topografickou a kartografickou terminologii
•	vytváří a využívá vlastní mentální schémata a mentální mapy pro orientaci na konkrétním území
•	čte, interpretuje a sestavuje jednoduché grafy a tabulky, analyzuje a interpretuje číselné geografické údaje	
Učivo
•	geografická kartografie a topografie – praktické aplikace s kartografickými produkty, s mapami různých funkcí, s kartogramy
•	geografický a kartografický vyjadřovací jazyk – obecně používané pojmy, kartografické znaky, vysvětlivky, statistická data, ostatní informační, komunikační a dokumentační zdroje dat pro geografii
•	geografické informační a navigační systémy – geografický informační systém (GIS), dálkový průzkum Země (DPZ), praktické využití GIS, DPZ a satelitních navigačních přístrojů GPS (globální polohový systém)
•	terénní geografická výuka, praxe a aplikace – geografické exkurze a terénní cvičení, praktická topografie, orientace, bezpečnost pohybu a pobytu v terénu, postupy při pozorování, zobrazování a hodnocení přírodních a společenských prvků krajiny a jejich interakce

5.3.5	Geologie
Vzdělávací obsah
SLOŽENÍ, STRUKTURA a VÝVOJ ZEMĚ
Očekávané výstupy
žák
•	porovná složení a strukturu jednotlivých zemských sfér a objasní jejich vzájemné vztahy
•	využívá vybrané metody identifikace minerálů	
Učivo
•	Země jako geologické těleso – základní geobiocykly
•	zemské sféry – chemické, mineralogické a petrologické složení Země
•	minerály – jejich vznik a ložiska; krystaly a jejich vnitřní stavba; fyzikální a chemické vlastnosti minerálů
•	geologická historie Země – geologická období vývoje Země; změny polohy kontinentů; evoluce bioty a prostředí  

GEOLOGICKÉ PROCESY V LITOSFÉŘE
Očekávané výstupy
žák
•	analyzuje energetickou bilanci Země a příčiny vnitřních a vnějších geologických procesů
•	určí nerostné složení a rozpozná strukturu běžných  magmatických, sedimentárních a metamorfovaných hornin 
•	analyzuje různé druhy poruch v litosféře
•	využívá geologickou mapu ČR k objasnění geologického vývoje regionů	
Učivo
•	magmatický proces – vznik magmatu a jeho tuhnutí; krystalizace minerálů z magmatu
•	zvětrávání a sedimentační proces – mechanické a chemické zvětrávání, srážení, sedimentace 
•	metamorfní procesy – jejich typy; kontaktní a regionální metamorfóza 
•	deformace litosféry – křehká a plastická deformace geologických objektů, vývoj stavby pevnin a oceánů; mechanismus deskové tektoniky; zemětřesení a vulkanismus, tvary zemského povrchu

VODA
Očekávané výstupy
žák
•	zhodnotí využitelnost různých druhů vod a posoudí možné způsoby efektivního hospodaření s vodou v příslušném regionu	
Učivo
•	povrchové vody – jejich rozložení na Zemi; chemické složení, pH; hydrogeologický cyklus, geologické působení vody
•	podzemní vody – propustnost hornin; hydrogeologické systémy; chemické složení podzemních vod; ochrana podzemních vod

ČLOVĚK A ANORGANICKÁ PŘÍRODA
Očekávané výstupy
žák
•	určí základní vlastnosti vzorku půdního profilu a navrhne využitelnost a způsob efektivního hospodaření s půdou v daném regionu
•	posuzuje geologickou činnost člověka z hlediska možných dopadů na životní prostředí
•	posoudí význam i ekologickou únosnost těžby a zpracovatelských technologií v daném regionu
•	vyhodnotí bezpečnost ukládání odpadů a efektivitu využívání druhotných surovin v daném regionu	
Učivo
•	vznik a vývoj půd
•	interakce mezi přírodou a společností – přístupy environmentální geologie, rekultivace a revitalizace krajiny
•	práce v terénu a geologická exkurze 

5.4	Člověk a společnost
Charakteristika vzdělávací oblasti
Vzdělávací oblast Člověk a společnost využívá společenskovědní poznatky získané v základním vzdělávání, rozvíjí je a učí žáky zpracovávat je v širším myšlenkovém systému. Její součástí jsou i zcela nové obsahové prvky, jejichž pochopení je podmíněné rozvinutější myšlenkovou činností a praktickou zkušeností žáka dvojjazyčného gymnázia. Žáci se učí kriticky reflektovat společenskou skutečnost, posuzovat různé přístupy k řešení problémů každodenní praxe a aplikovat poznatky 
do současnosti. Rozvíjeny jsou důležité myšlenkové operace, praktické dovednosti a vědomí vlastní identity žáka. Oblast přispívá k utváření historického vědomí, k uchování kontinuity tradičních hodnot naší civilizace a k občanskému vzdělávání mládeže. Posiluje respekt k základním principům demokracie a připravuje žáky na odpovědný občanský život v demokratické společnosti v souladu s principy udržitelného rozvoje. Podporuje vědomí neopakovatelnosti a jedinečnosti života, významu lidské důstojnosti a úcty k výtvorům lidského ducha minulých generací i současnosti.
Záměry vzdělávací oblasti jsou realizovány především prostřednictvím vzdělávacích oborů Občanský a společenskovědní základ, Dějepis a Geografie. Vzdělávací obsah oboru Geografie je z důvodu zachování celistvosti umístěn ve vzdělávací oblasti Člověk a příroda. Přesahy dané vzdělávací oblasti se promítají i do jiných vzdělávacích oblastí. 

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	utváření realistického pohledu na skutečnost a k orientaci ve společenských jevech a procesech tvořících širší rámec každodenního života; rozvíjení zájmu o společenskovědní poznání;
•	odhalování kořenů společenských jevů, dějů a změn, promýšlení jejich souvislostí a vzájemné podmíněnosti v reálném a historickém čase;
•	chápání současnosti v kontextu minulosti a budoucnosti, k vnímání společenské skutečnosti v minulosti jako souhrnu příkladů modelových společenských situací a vzorů lidského chování a jednání v nejrůznějších situacích; 
•	chápání vývoje společnosti jako proměny sociálních projevů života v čase, k posuzování společenských jevů v synchronních i chronologických souvislostech provázaných příčinnými, následnými, důsledkovými a jinými vazbami;
•	rozvíjení prostorové představivosti o historických a soudobých jevech, k vnímání významu zeměpisných podmínek pro variabilitu a mnohotvárnost společenských jevů a procesů;
•	rozvíjení vědomí přináležitosti k evropskému civilizačnímu a kulturnímu okruhu a přijetí hodnot, na nichž je současná demokratická Evropa budována;
•	pochopení civilizačního přínosu různých kultur v závislosti na širších společenských podmínkách; uplatňování tolerantních postojů vůči minoritním skupinám ve společnosti, odhalování rasistických, xenofobních a extremistických názorů a postojů v mezilidském styku;
•	vytváření schopnosti využívat jako zdroj informací různorodé verbální i neverbální texty společenského a společenskovědního charakteru; zvládání základů společenskovědní analýzy a historické kritiky, rozlišování mezi reálnými a fiktivními ději, chápání proměnlivosti interpretace jevů a idejí v závislosti na vývoji jedince a společnosti; 
•	rozvíjení pozitivního hodnotového systému opřeného o historickou i současnou zkušenost lidstva; chápání nesprávnosti mechanického přenosu současných etických představ do reality minulosti;
•	rozvíjení realistického sebepoznávání a sebehodnocení, vědomé reflexi vlastního jednání i jednání druhých lidí; respektování různých systémů hodnot a motivací druhých lidí; odhalování předsudků v posuzování různých lidí, událostí či sociálních jevů a procesů; respektování lidských práv; utváření pozitivních vztahů k opačnému pohlaví v prostředí školy i mimo školu, rozpoznávání negativních stereotypů v nahlížení na roli muže a ženy 
ve společnosti; 
•	upevňování pocitu odpovědnosti za sebe jako jednotlivce i jako člena určitého společenství, k rozvíjení zralých forem soužití s druhými lidmi a ochoty podílet se na veřejném životě své obce, regionu, státu; uplatňování partnerských přístupů při spolupráci;
•	osvojování demokratických principů v mezilidské komunikaci, k rozvíjení schopnosti diskutovat o veřejných záležitostech, rozpoznávat manipulativní strategie, zaujímat vlastní stanoviska a kritické postoje ke společenským a společenskovědním záležitostem, věcně (nepředpojatě) argumentovat, využívat historické argumentace na podporu pozitivních občanských postojů;
•	rozvíjení a kultivaci vědomí osobní, lokální, národní, evropské i globální identity.

5.4.1	Občanský a společenskovědní základ 
Vzdělávací obsah
Člověk jako jedinec
Očekávané výstupy
žák
•	objasní, proč a jak se lidé odlišují ve svých projevech chování, uvede příklady faktorů, které ovlivňují prožívání, chování a činnost člověka
•	porovná osobnost v jednotlivých vývojových fázích života, vymezí, co každá etapa přináší do lidského života nového a jaké životní úkoly před člověka staví
•	vyloží, jak člověk vnímá, prožívá a poznává skutečnost, sebe i druhé lidi a co může jeho vnímání a poznávání ovlivňovat
•	objasní, jak může realističtější sebepoznání a hodnocení vlastní osobnosti a potenciálu pozitivně ovlivnit jeho rozhodování, vztahy s druhými lidmi i kvalitu života
•	            na příkladech ukáže, jak lze kultivovat charakterové a volní vlastnosti, rozvíjet osobní přednosti, překonávat osobní nedostatky a pěstovat zdravou sebedůvěru
•	porovnává různé metody učení a vyhodnocuje jejich účinnost pro své vzdělávání s ohledem na vlastní psychické předpoklady, uplatňuje zásady duševní hygieny při práci a učení
•	objasní význam vůle a osobní kázně při dosahování cílů a překonávání překážek
•	využívá získané poznatky při sebepoznávání, poznávání druhých lidí, volbě profesní orientace
•	na příkladech ilustruje vhodné způsoby vyrovnávání se s náročnými životními situacemi 	
Učivo
•	podstata lidské psychiky – vědomí; psychické jevy, procesy, stavy a vlastnosti
•	osobnost člověka – charakteristika osobnosti, její typologie; vývoj a formování osobnosti v jednotlivých etapách lidského života; sebepoznávání a sebehodnocení, systém osobních hodnot a přesvědčení, stereotypy v posuzování druhých lidí
•	osobní rozvoj – životní cíle a plány, životní perspektiva, adaptace na životní změny, změna sebe sama; význam celoživotního učení a sebevýchovy
•	psychologie v každodenním životě – rozhodování o životních otázkách; zásady duševní hygieny, náročné životní situace, systém psychologického poradenství

Člověk VE SPOLEČNOSTI
Očekávané výstupy
žák
•	uplatňuje společensky vhodné způsoby chování a komunikace ve formálních i neformálních vztazích, případné neshody či konflikty s druhými lidmi řeší konstruktivním způsobem 
•	kriticky hodnotí a vhodně koriguje své chování a jednání
•	respektuje kulturní odlišnosti a rozdíly v projevu příslušníků různých sociálních skupin, na příkladech doloží, k jakým důsledkům mohou vést předsudky
•	rozpoznává netolerantní, rasistické, xenofobní a extremistické projevy v chování lidí, zaujímá aktivní postoj proti projevům lidské nesnášenlivosti
•	zhodnotí a na příkladech doloží význam vzájemné solidarity mezi lidmi, vyjádří své možnosti, jak může v případě potřeby pomáhat lidem v nouzi a v situacích ohrožení
•	objasní, jaký význam má sociální kontrola ve skupině a ve větších sociálních celcích
•	posoudí úlohu sociálních změn v individuálním i společenském vývoji, rozlišuje změny konstruktivní a destruktivní
•	kriticky přistupuje k mediálním informacím, vyjádří svůj postoj k působení propagandy a reklamy na veřejné mínění a chování lidí
•	objasní podstatu některých sociálních problémů současnosti a popíše možné dopady sociálně-patologického chování na jedince a společnost	
Učivo
•	vztahy mezi lidmi – osobní a neosobní vztahy, mezilidská komunikace; přirozené a sociální rozdíly; problémy a konflikty v mezilidských vztazích, důsledky lidské nesnášenlivosti
•	společenská podstata člověka – význam začlenění jedince do sociálních vazeb, proces socializace; zásady lidského soužití, pravidla chování 
•	sociální struktura společnosti – sociální útvary, společenské instituce; sociální nerovnost, sociální mobilita; jedinec ve skupině (vztahy, role, normy chování)
•	sociální fenomény a procesy – rodina, práce, masmédia, životní prostředí; sociální deviace, sociální problémy (nezaměstnanost, kriminalita, extremismus)

Občan ve státě
Očekávané výstupy
žák
•	rozlišuje a porovnává historické i současné typy států (forem vlády)
•	vymezí, jakou funkci plní ve státě ústava a které oblasti života upravuje
•	objasní, proč je státní moc v ČR rozdělena na tři nezávislé složky, rozlišuje a porovnává funkce a úkoly jednotlivých složek a orgánů státní moci ČR
•	uvede příklady institucí a orgánů, které se podílejí na správě obcí, krajů a státu
•	vyloží podstatu demokracie, odliší ji od nedemokratických forem řízení sociálních skupin a státu, porovná postavení občana v demokratickém a totalitním státě
•	objasní podstatu a význam politického pluralismu pro život ve státě, uvede příklady politického extremismu a objasní, v čem spočívá nebezpečí ideologií
•	rozlišuje složky politického spektra, porovnává přístupy vybraných politických seskupení k řešení různých otázek a problémů každodenního života občanů
•	uvede příklady, jak může občan ovlivňovat společenské dění v obci a ve státě a jakým způsobem může přispívat k řešení záležitostí týkajících se veřejného zájmu
•	vyloží podstatu komunálních a parlamentních voleb, uvede příklady, jak mohou výsledky voleb ovlivňovat každodenní život občanů
•	na příkladech ilustruje možné formy aktivní participace občanů v životě obce či širších společenstvích
•	posoudí význam ochrany lidských práv a svobod, přiměřeně uplatňuje svá práva a respektuje práva a oprávněné zájmy druhých lidí a uvážlivě vystupuje proti jejich porušování
•	uvede okruhy problémů, s nimiž se může občan obracet na jednotlivé státní instituce, zvládá komunikaci ve styku s úřady
•	uvede příklady projevů korupce, analyzuje její příčiny a domýšlí její možné důsledky	
Učivo
•	stát – znaky a funkce, typy a formy státu, právní stát; státní občanství ČR; Ústava ČR – přehled základních ustanovení; složky státní moci, jejich orgány a instituce
•	státní správa a samospráva – orgány a instituce státní správy a samosprávy, jejich úkoly
•	demokracie – principy a podoby; občanská práva a povinnosti, občanská společnost; politický pluralismus, politické subjekty, sociální dialog; volby, volební systémy; úřady
•	lidská práva – základní lidská práva, zakotvení lidských práv v dokumentech; porušování a ochrana lidských práv, funkce ombudsmana
•	ideologie – znaky a funkce, přehled vybraných ideologií

Občan a pRÁVO
Očekávané výstupy
žák
•	objasní, v čem spočívá odlišnost mezi morálními a právními normami, odůvodní účel sankcí při porušení právní normy
•	uvede, které státní orgány vydávají právní předpisy i jak a kde je uveřejňují
•	rozlišuje fyzickou a právnickou osobu, uvede jejich příklady
•	objasní význam právní úpravy důležitých právních vztahů – vlastnictví, pracovní poměr, manželství, vymezí podmínky jejich vzniku a zániku i práva a povinnosti jejich účastníků
•	provádí právní úkony odpovídající jeho věku a chápe jejich důsledky, uvede příklady smluv upravujících občanskoprávní vztahy
•	na příkladu ukáže možné důsledky neznalosti smlouvy, včetně jejích všeobecných podmínek 
•	rozeznává, jaké případy se řeší v občanském soudním řízení a jaké v trestním řízení
•	rozpozná protiprávní jednání, rozlišuje přestupek a trestný čin, vymezí podmínky trestní postižitelnosti občanů a uvede příklady postihů trestné činnosti
•	rozlišuje a porovnává náplň činnosti základních orgánů právní ochrany občanů, uvede příklady právních problémů, s nimiž se na ně mohou občané obracet
•	ve svém jednání respektuje platné právní normy, dodržuje právní ustanovení, která se na něj vztahují, a uvědomuje si rizika jejich porušování	
Učivo
•	právo a spravedlnost – smysl a účel práva, morálka a právo; význam právních vztahů
•	právo v každodenním životě – právní subjektivita, způsobilost k právním úkonům; systém právních odvětví, druhy právních norem; závazky vyplývající z důležitých právních vztahů; smlouvy, jejich význam a obsah, všeobecné podmínky smluv; styk s úřady 
•	právní řád ČR – význam a funkce právního řádu, jeho uspořádání; právní norma, předpis, publikování právních předpisů
•	protiprávní jednání – druhy a postihy protiprávního jednání
•	orgány právní ochrany – funkce a úkoly, soustava soudů, právnické profese; účel a průběh občanského soudního řízení; orgány činné v trestním řízení, jejich úkoly; systém právního poradenství, činnost a úkoly občanských poraden

Mezinárodní vztahy, globální svět
Očekávané výstupy 
žák
•	objasní důvody evropské integrace, posoudí její význam pro vývoj Evropy
•	rozlišuje funkce orgánů EU a uvede příklady jejich činnosti 
•	posoudí vliv začlenění ČR do EU na každodenní život občanů, uvede příklady, jak mohou občané ČR – fyzické i právnické osoby v rámci EU uplatňovat svá práva
•	uvede příklady činnosti některých významných mezinárodních organizací a vysvětlí, jaký vliv má jejich činnost na chod světového společenství, zhodnotí význam zapojení ČR
•	uvede příklady institucí, na něž se může obrátit v případě problémů při pobytu v zahraničí
•	posoudí projevy globalizace, uvede příklady globálních problémů současnosti, vyjádří na ně svůj osobní názor, analyzuje jejich příčiny a domýšlí jejich možné důsledky
•	objasní souvislosti globálních a lokálních problémů, uvede příklady možných projevů a způsobů řešení globálních problémů na lokální úrovni – v obci, regionu
•	uvede příklady mezinárodního terorismu a zaujme vlastní postoj ke způsobům jeho potírání	
Učivo
•	evropská integrace – podstata a význam; Evropská unie – význam; proces integrace; orgány EU; jednotná evropská měna
•	mezinárodní spolupráce – důvody, význam a výhody; významné mezinárodní organizace a společenství – RE, NATO, OSN, jejich účel a náplň činnosti
•	proces globalizace – příčiny, projevy, klady a zápory, důsledky; globální problémy

Úvod do filozofie a religionistiky
Očekávané výstupy
žák
•	objasní podstatu filozofického tázání, porovná východiska filozofie, mýtu, náboženství, vědy a umění k uchopení skutečnosti a člověka
•	rozliší hlavní filozofické směry, uvede jejich klíčové představitele a porovná řešení základních filozofických otázek v jednotlivých etapách vývoje filozofického myšlení
•	eticky a věcně správně argumentuje v dialogu a diskusi, uvážlivě a kriticky přistupuje k argumentům druhých lidí, rozpozná nekorektní argumentaci a manipulativní strategie v mezilidské komunikaci 
•	zhodnotí význam vědeckého poznání, techniky a nových technologií pro praktický život i možná rizika jejich zneužití
•	posuzuje lidské jednání z hlediska etických norem a svědomí jednotlivce, objasní dějinnou proměnlivost základních etických pojmů a norem
•	rozlišuje významné náboženské systémy, identifikuje projevy náboženské a jiné nesnášenlivosti a rozezná projevy sektářského myšlení	
Učivo
•	podstata filozofie – základní filozofické otázky, vztah filozofie k mýtu, náboženství, vědě a umění 
•	filozofie v dějinách – klíčové etapy a směry filozofického myšlení
•	víra v lidském životě – podoby víry, znaky náboženské víry; náboženské systémy, církve; sekty

5.4.2	Dějepis
Vzdělávací obsah
Úvod do studia historie
Očekávané výstupy
žák
•	charakterizuje smysl historického poznání a jeho povahu jako poznání neuzavřeného a proměnlivého
•	rozlišuje různé zdroje historických informací, způsob jejich získávání a úskalí jejich interpretace	
Učivo
•	význam historického poznání pro současnost
•	práce historika, historické informace, jejich typy, účel a možnost využití

Pravěk
Očekávané výstupy 
žák
•	objasní ve shodě s aktuálními vědeckými poznatky materiální a duchovní život lidské společnosti v jednotlivých vývojových etapách pravěku; charakterizuje pojem archeologická kultura
•	vysvětlí zásadní zlom ve vývoji lidstva v důsledku cílevědomé zemědělské a řemeslné činnosti
•	zařadí časově a prostorově hlavní archeologické kultury pravěku	
Učivo
•	doba kamenná (paleolit, mezolit, neolit, eneolit), bronzová a železná

Starověk
Očekávané výstupy
žák
•	zdůvodní civilizační přínos vybraných starověkých společenství, antiky a křesťanství 
jako základních fenoménů, z nichž vyrůstá evropská civilizace
•	objasní židovství (vazbu mezi židovstvím a křesťanstvím) a další neevropské náboženské a kulturní systémy
•	popíše určující procesy a události, uvede významné osobnosti starověkých dějin	
Učivo
•	staroorientální státy (Mezopotámie, Egypt, Indie, Čína)
•	antické Řecko
•	antický Řím
•	naše země a ostatní Evropa v době římské; civilizovanost a barbarství, limes romanus jako civilizační hranice

Středověk
Očekávané výstupy 
žák
•	objasní proces christianizace a její vliv na konstituování raně středověkých států v Evropě; vysvětlí podstatu vztahu mezi světskou a církevní mocí v západním i východním kulturním okruhu i projevy vlivu náboženství a církve ve středověké společnosti
•	definuje proměny hospodářského a politického uspořádání středověké společnosti
5. – 15. století a jeho specifické projevy ve vybraných státních celcích
•	charakterizuje základní rysy vývoje na našem území
•	vymezí specifika islámské oblasti
•	vysvětlí důsledky tatarských a tureckých nájezdů, zejména pro jižní a východní Evropu	
Učivo
•	utváření středověké Evropy (byzantsko-slovanská oblast, francká říše a oblast západní, východní a střední Evropy)
•	islám a arabská říše, mongolská a turecká expanze
•	křesťanství jako nové kulturní a společenské pojítko, vnitřní nejednota křesťanství, papežství a císařství, křížové výpravy, kacířství, husitství
•	venkov a zemědělství, kolonizace; rozvoj řemesel a obchodu, urbanizace
•	vzdělanost a umění středověké společnosti

Počátky Novověku
Očekávané výstupy
žák
•	rozpozná nové filozofické a vědecké myšlenky, které byly zformulovány ve 14. – 17. století; zhodnotí jejich praktické dopady
•	porozumí důsledkům zámořských objevů, jež vedly k podstatným hospodářským 
i mocensko-politickým změnám
•	popíše základní rysy reformace a protireformace, vysvětlí důsledky pro další evropský i světový vývoj
•	vymezí základní znaky stavovství a absolutismu; uvede konkrétní projevy v jednotlivých zemích a příklady střetů
•	posoudí postavení českého státu uvnitř habsburského soustátí a analyzuje jeho vnitřní sociální, politické a kulturní poměry	
Učivo
•	renesance a humanismus; reformace
•	zámořské plavby
•	rivalita a kooperace evropských velmocí v raném novověku; třicetiletá válka
•	absolutismus a stavovství
•	barokní kultura, politika, náboženství

Osvícenství, revoluce a idea svobody, modernizace společnosti
Očekávané výstupy
žák
•	určí a zhodnotí hlavní myšlenky a principy osvícenství, rozpozná jejich uplatnění v revolucích 18. a 19. století
•	na konkrétních příkladech jednotlivých států demonstruje postupný rozklad, zánik a proměny dosavadních systémů přes úsilí mocenských struktur o jejich udržení
•	posoudí význam ústavy a novou organizaci státu, uvede základní typy parlamentních státních systémů
•	vysvětlí emancipační hnutí národů i jednotlivých společenských vrstev; vymezí místo utváření českého novodobého národa v tomto procesu, včetně jeho specifických rysů
•	charakterizuje proces modernizace, vysvětlí průběh industrializace a její ekonomické, sociální a politické důsledky; rozpozná její ekologická rizika; určí základní příčiny asymetrického vývoje Evropy a světa v důsledku rozdílného tempa modernizace
•	vysvětlí expanzivní záměry velmocí v okrajových částech Evropy a v mimoevropském světě, jež byly příčinou četných střetů a konfliktů daného období	
Učivo
•	osvícenství
•	velké revoluce – francouzská revoluce 1789 – 1799, vznik USA, rok 1848
•	Evropa za napoleonských válek a po Vídeňském kongresu
•	rozvoj výroby a vědy, proměna agrární společnosti ve společnost průmyslovou, změny v sociální struktuře 
•	utváření novodobých národních společností (české, slovenské, německé, italské); emancipační hnutí sociálních skupin
•	předpoklady a projevy imperiální (mocenské a koloniální) politiky velmocí; nástup Ruska jako evropské velmoci; USA, jejich vnitřní vývoj a mezinárodní postavení 
do I. světové války
•	vzájemné střetávání velmocí, diplomatické a vojenské aktivity v předvečer I. světové války, mimoevropská ohniska koloniálních konfliktů
•	proměny životního stylu, vzdělanost a umění „belle epoque“ přelomu 19. a 20. století

Moderní doba I – Situace v letech 1914 – 1945
Očekávané výstupy
žák
•	charakterizuje dvě světové války, dokumentuje sociální, hospodářské a politické důsledky
•	uvede příčiny a projevy politického a mocenského obrazu světa, který byl určen vyčerpáním tradičních evropských velmocí, vzestupem USA a nastolením bolševické moci v Rusku
•	vymezí základní znaky hlavních totalitních ideologií a dovede je srovnat se zásadami demokracie; objasní příčiny a podstatu agresivní politiky a neschopnosti potenciálních obětí jí čelit
•	vysvětlí souvislost mezi světovou hospodářskou krizí a vyhrocením politických problémů, které byly provázeny radikalizací pravicových i levicových protidemokratických sil
•	popíše a zhodnotí způsob života v moderní evropské společnosti, zhodnotí význam masové kultury	
Učivo
•	první světová válka, české země v době první světové války, I. odboj
•	revoluce v Rusku, upevňování bolševické moci
•	versailleský systém a jeho vnitřní rozpory
•	vznik Československa, Československo v meziválečném období 
•	Evropa a svět ve 20. a 30. letech, světová hospodářská krize ve světě i v ČSR, růst mezinárodního napětí a vznik válečných ohnisek 
•	mnichovská krize a její důsledky
•	kultura 1. poloviny 20. století (zrod moderního umění, nástup masové kultury, sport)
•	druhá světová válka (globální a hospodářský charakter války, věda a technika jako prostředky vedení války, holocaust), Protektorát Čechy a Morava, II. odboj

Moderní doba II – soudobé dějiny
Očekávané výstupy
žák
•	charakterizuje vznik, vývoj a rozpad bipolárního světa, jeho vojenská, politická a hospodářská seskupení, vzájemné vztahy a nejvýznamnější konflikty
•	vysvětlí základní problémy vnitřního vývoje zemí západního a východního bloku; zejména se zaměří na pochopení vnitřního vývoje a vzájemných vztahů supervelmocí USA, SSSR a na situaci ve střední Evropě a v naší zemi
•	porovná a vysvětlí způsob života a chování v nedemokratických společnostech a v demokraciích
•	popíše mechanismy a prostředky postupného sjednocování Evropy na demokratických principech, vysvětlí lidská práva v souvislosti s evropskou kulturní tradicí; zná základní instituce sjednocující se Evropy, jejich úlohu a fungování
•	objasní hlavní problémy specifické cesty vývoje významných postkoloniálních rozvojových zemí; objasní význam islámské, židovské a některé další neevropské kultury v moderním světě
•	vymezí základní problémy soudobého světa a možnosti jeho dalšího vývoje	
Učivo
•	Evropa a svět po válce (OSN, princip sociálního státu)
•	Východní blok, jeho politický, hospodářský a sociální vývoj; SSSR jako světová velmoc; RVHP, Varšavská smlouva
•	euroatlantická spolupráce a vývoj demokracie; USA jako světová velmoc
•	životní podmínky na obou stranách „železné opony“ 
•	konflikty na Blízkém východě, vznik státu Izrael
•	dekolonizace; „třetí svět“ a modernizační procesy v něm – ekonomické, demografické a politické postavení v globálním světě
•	pád komunistických režimů a jeho důsledky; sjednocující se Evropa a její místo v globálním světě
•	globální problémy moderní společnosti

5.4.3	Geografie
Vzdělávací obsah oboru Geografie je z důvodu zachování celistvosti umístěn ve vzdělávací oblasti Člověk a příroda.

5.5	
Člověk a svět práce
Charakteristika vzdělávací oblasti
Vzdělávací oblast Člověk a svět práce je nepostradatelnou součástí systému všeobecného vzdělávání žáka a jeho přípravy na další vzdělávání a vstup do profesních vztahů. Vzdělávání v oblasti světa práce má žáka uvést do plnohodnotného profesního i ekonomického občanského života. I když nemůže nahradit vlastní profesní zkušenosti, snaží se žáka teoreticky i prakticky připravit na situace, s nimiž se v profesním životě zcela běžně setká. Ve svém budoucím profesním životě se žák neobejde bez základních znalostí tržní ekonomiky, světa financí, hospodářských struktur státu i Evropské unie a vlivu globalizace světového trhu ani bez znalostí světové ekonomiky. Potřebuje znát nejen své pracovní povinnosti, ale i svá práva. Učí se plánovat, organizovat a hodnotit svou pracovní činnost, realisticky nahlížet na své pracovní schopnosti, odpovědně se rozhodovat o svém profesním zaměření a budovat svou profesní kariéru s ohledem na konkurenci a požadavky evropského trhu práce.
Stále se vyvíjející legislativa a vztahy na ekonomickém trhu i na trhu práce od něj vyžadují, aby dokázal teoretické znalosti vždy aplikovat na aktuální situaci v ekonomice, aby nepodléhal povrchnímu úsudku, ale byl schopen aktuální situaci správně analyzovat a reagovat na ni. Proto klade tato vzdělávací oblast velký důraz na praktickou aplikaci získaných dovedností, jež žák získá řešením modelových situací a prací s autentickými materiály, se kterými se běžně setká v médiích. 
To předpokládá dovednost používat moderní informační technologie, bez nichž se v současném světě práce neobejde. Protože je v této oblasti kontakt s realitou velmi významný, mohou být součástí vzdělávání ve světě práce i besedy s přizvanými odborníky.
Vzdělávání v oblasti Člověk a svět práce klade velký důraz na mezipředmětové vztahy a využívá dosavadní získané vědomosti a dovednosti žáků z jiných oblastí. 

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	chápání práce a pracovní činnosti jako příležitosti k seberealizaci, sebeaktualizaci a k rozvíjení podnikatelského myšlení;
•	orientaci v různých oborech lidské činnosti, formách fyzické a duševní práce a osvojení potřebných poznatků a dovedností významných pro možnost uplatnění, pro volbu vlastního profesního zaměření a pro další životní a profesní orientaci;
•	uplatnění profesních předpokladů zodpovědným výběrem povolání;
•	vytváření předpokladů pro kvalitní profesní a zaměstnanecké vztahy;
•	dovednosti vhodně se prezentovat na veřejnosti, prezentovat výsledky své práce a svou práci adekvátně hodnotit;
•	volbě pracovního režimu zohledňujícího lidské zdraví, mezilidské vztahy a ochranu životního prostředí;
•	rozpoznávání aktuálních požadavků mezinárodního trhu práce a ke schopnosti na ně pružně reagovat;
•	efektivnímu předcházení negativnímu dopadu nezaměstnanosti a k využití moderních informačních technologií a nabídek státních i nestátních institucí k hledání zaměstnání, rekvalifikaci, vytváření profesní kariéry a celoživotnímu vzdělávání;
•	pochopení mikroekonomických i makroekonomických vztahů a jejich praktickému využívání;
•	zodpovědnému zacházení s finančními prostředky s ohledem na vlastní možnosti a potřeby;
•	schopnosti analyzovat působení médií v ekonomickém světě a využít aktuální mediální informace při analýze české i světové ekonomiky;
•	pochopení a kritické analýze přínosů a rizik globalizace světové ekonomiky;
•	zodpovědnému zacházení s finančními prostředky s ohledem na vlastní možnosti a potřeby;
•	zodpovědnému využití možností sociálního státu.

5.5.1	Člověk a svět práce
Vzdělávací obsah
Trh práce a profesní volba
Očekávané výstupy
žák
•	kriticky posoudí své zdravotní, osobnostní a kvalifikační předpoklady i své možnosti 
při rozhodování o volbě dalšího studia a profesní orientace
•	využije profesní informace a poradenské služby pro výběr vhodného vzdělávání
•	orientuje se v pracovních činnostech vybraných profesí
•	posuzuje profesní a vzdělávací nabídku vztahující se k jeho profesní volbě a kariéře
•	posoudí profesní poptávku na českém i evropském trhu práce a pružně na ni reaguje dalším vzděláváním
•	vyhotoví potřebnou dokumentaci pro přijímací řízení k dalšímu studiu i ve zvolené profesi
•	vhodně prezentuje vlastní osobu a práci, vhodně vystupuje při přijímacím pohovoru nebo konkurzu
•	reflektuje význam práce pro psychické zdraví člověka, vytvoří si vyvážený pracovní rozvrh s ohledem na své osobní vztahy	
Učivo
•	profesní volba – práce jako seberealizace, vzdělávání a příprava na volbu profese (profesní a vzdělávací nabídka), vlivy na profesní volbu; základní principy profesní volby, hodnocení vlastních předpokladů, schopností a možností; práce s profesními informacemi, systém informačních a poradenských služeb
•	svět práce – povolání lidí, charakter a druhy pracovních činností; kvalifikační, zdravotní a osobnostní požadavky; pracovní příležitosti v obci (regionu), rovnost příležitostí na trhu práce; problémy nezaměstnanosti, úřady práce nejčastější formy soukromého podnikání
•	pracovní uplatnění – způsoby hledání zaměstnání; přijímací pohovor a výběrové řízení (společenské jednání, komunikační dovednosti, asertivní jednání, empatie), pracovní úspěšnost a kariérní růst; dobrovolnictví jako příležitost k rozvíjení pracovních zkušeností
•	mezinárodní trh práce – nabídka a poptávka po pracovních místech, informační, poradenské a zprostředkovatelské služby, pracovní trh v EU, globalizace pracovního trhu, profesní mobilita, rekvalifikace, celoživotní vzdělávání
•	osobní management – plánování osobní práce, time management, zaměstnání a mezilidské vztahy, zaměstnání a rodina, workoholismus

Pracovněprávní vztahy
Očekávané výstupy
žák
•	uvede postup, jak uzavřít pracovní smlouvu a podat výpověď
•	uvede svá pracovní práva a vyžaduje jejich respektování od ostatních, respektuje své pracovní povinnosti
•	objasní funkci odborů
•	volí bezpečné pracovní postupy šetrné k životnímu prostředí, používá adekvátní pracovní pomůcky
•	chová se poučeně a adekvátně situaci v případě pracovního úrazu	
Učivo
•	pracovní právo – právní podmínky vzniku, změny a zániku pracovního poměru (pracovní smlouva, zkušební doba, výpověď, odstupné); práva a povinnosti účastníků pracovněprávních vztahů (pracovní doba, pracovní neschopnost, mzda, minimální mzda, odměny), odbory
•	bezpečnost práce – zásady bezpečnosti práce, ekologická hlediska práce, pracovní úraz a odškodnění

Tržní ekonomika
Očekávané výstupy
žák
•	vysvětlí na základě konkrétní, reálné a aktuální situace ve společnosti podstatu a mechanismy fungování trhu 
•	stanoví cenu jako součet nákladů, zisku a DPH, vysvětlí, jak se cena liší podle typu zákazníků, místa či období, objasní důvody kolísání cen zboží či pracovní síly na trhu 
podle vývoje nabídky a poptávky 
•	rozpozná běžné cenové triky (cena bez DPH aj.) a klamavé nabídky 
•	rozlišuje a porovnává praktické využití jednotlivých forem podnikání, posoudí, která forma podnikání je v konkrétní situaci nejvýhodnější
•	posoudí výhody a rizika podnikání v porovnání se zaměstnáním
•	uvede, jak postupovat při zakládání vlastní podnikatelské činnosti a jak zažádat o živnostenské oprávnění
•	rozlišuje a porovnává úlohu výroby, obchodu a služeb, uvede příklady jejich součinnosti
•	analyzuje skrytý obsah reklamy, kriticky posuzuje podíl marketingu na úspěchu výrobku na trhu	
Učivo
•	základní ekonomické pojmy – typy ekonomik, ekonomický cyklus; trh, tržní mechanismus, nabídka, poptávka, tvorba ceny; globální ekonomické otázky
•	ekonomické subjekty – právní formy podnikání (živnost, typy obchodních společností, družstvo), základní právní normy týkající se podnikání
•	výroba, obchod, služby – jejich funkce a návaznost
•	marketing – marketing a public relations, reklama, reklamní agentury

národní hospodářství a úloha státu v ekonomice
Očekávané výstupy
žák
•	objasní základní principy fungování systému příjmů a výdajů státu, rozlišuje, ze kterých zdrojů pocházejí příjmy státu a do kterých oblastí stát směruje své výdaje
•	uvede příklady dávek a příspěvků, které ze státního rozpočtu získávají občané, objasní význam daní
•	rozlišuje základní typy daní, rozlišuje, na které jeho činnosti se zdaňovací povinnost vztahuje
•	uvede, jakým způsobem podá daňové přiznání především k dani z příjmu, jak provede základní výpočty daní a zjistí výši sociálního a zdravotního pojištění
•	na základě aktuálních mediálních informací posoudí vliv nejdůležitějších ekonomických ukazatelů (inflace, úroveň HDP, míra nezaměstnanosti) na změny v životní úrovni občanů
•	vysvětlí podstatu inflace a její důsledky na příjmy obyvatelstva, vklady a úvěry, dlouhodobé finanční plánování a uvede příklady, jak se důsledkům inflace bránit 
•	uvede postup, jak vypočítá životní minimum své domácnosti, a zažádá o sociální dávku, na niž má nárok
•	objasní funkci podpory v nezaměstnanosti, funkci úřadů práce a personálních agentur, vyhledá informace o zaměstnání a rekvalifikaci v různých typech médií	
Učivo
•	fiskální politika – státní rozpočet, daňová soustava
•	monetární politika ČNB – inflace, kurs měny, zahraniční platební bilance, HDP
•	sociální politika – důchodový systém, systém sociálních dávek, životní minimum, nezaměstnanost, státní politika zaměstnanosti

Finance
Očekávané výstupy 
žák
•	používá nejběžnější platební nástroje, smění peníze za použití kursovního lístku
•	dodržuje zásady hospodárnosti, popíše a objasní vlastní způsoby zacházení s penězi, vyhýbá se rizikům v hospodaření s penězi
•	uvede principy vývoje ceny akcií a možnosti forem investic do cenných papírů
•	rozliší pravidelné a nepravidelné příjmy a výdaje a na základě toho sestaví rozpočet domácnosti
•	navrhne, jak řešit schodkový rozpočet a jak naložit s přebytkovým rozpočtem domácnosti
•	na příkladu vysvětlí, jak uplatňovat práva spotřebitele (při nákupu zboží a služeb, včetně produktů finančního trhu) 
•	navrhne způsoby, jak využít volné finanční prostředky (spoření, produkty se státním příspěvkem, cenné papíry, nemovitosti aj.), vybere nejvýhodnější produkt pro investování volných finančních prostředků a vysvětlí proč
•	vybere nejvýhodnější úvěrový produkt s ohledem na své potřeby a zdůvodní svou volbu, posoudí způsoby zajištění úvěru a vysvětlí, jak se vyvarovat předlužení
•	vysvětlí způsoby stanovení úrokových sazeb a rozdíl mezi úrokovou sazbou a RPSN
•	vybere nejvýhodnější pojistný produkt s ohledem na své potřeby
•	vysvětlí, jakou funkci plní banky a jaké služby občanům nabízejí
•	objasní funkci ČNB a její vliv na činnost komerčních bank
•	využívá moderní formy bankovních služeb, včetně moderních informačních a telekomunikačních technologií, ovládá způsoby bezhotovostního platebního styku	

Učivo
•	peníze – funkce a podoby peněz, formy platebního styku v tuzemské i zahraniční měně, hospodaření s penězi; cenné papíry, akcie; burza
•	hospodaření domácnosti – rozpočet domácnosti, typy rozpočtu a jejich rozdíly, tok peněz v domácnosti; spotřební výdaje, práva spotřebitele, předpisy na ochranu spotřebitele
•	finanční produkty – způsoby využití přebytku finančních prostředků, spořící a investiční produkty, další způsoby investování peněz; řešení nedostatku finančních prostředků, úvěrové produkty, leasing; úrokové sazby, RPSN; pojištění
•	bankovní soustava – ČNB a komerční banky, specializované finanční instituce, moderní formy bankovnictví

5.6	Umění a kultura 
Charakteristika vzdělávací oblasti
Vzdělávací oblast Umění a kultura je na dvojjazyčném gymnáziu zastoupena Hudebním oborem, Výtvarným oborem a společným vzdělávacím obsahem integrujícího tématu Umělecká tvorba a komunikace.
Hudební obor v nižších ročnících šestiletého cyklu vede žáka prostřednictvím vokálních, instrumentálních, hudebně pohybových a poslechových činností k porozumění hudebnímu umění, 
k aktivnímu vnímání a užívání hudby jako svébytného prostředku komunikace. Ve vyšších ročnících, na základě volby Hudebního oboru jako jednoho ze dvou oborů oblasti Umění a kultura, dochází k usoustavnění poznatků získaných v nižších ročnících gymnázia, k hlubšímu proniknutí 
do problematiky hudební tvorby, recepce a interpretace. Vzdělávací obsah Hudebního oboru 
na šestiletém dvojjazyčném gymnáziu proto tvoří tři vzájemně provázané a podmíněné okruhy 
činností – produkce, recepce a reflexe, které žákovi umožňují hudebně se projevovat jak 
při individuálních, tak i skupinových aktivitách, poznávat zákonitosti hudební tvorby, seznamovat se 
s různými funkcemi hudby, hodnotami a normami v umění, porozumět sdělením přenášeným hudebním jazykem, vytvářet hodnotící soudy o znějící hudbě apod., tedy pronikat do podstaty hudby.
V produkci nalézají uplatnění vokální, instrumentální a hudebně pohybové činnosti mající charakter nejen reprodukční, ale také výrazně kreativní. V nich žáci prostřednictvím skupinových 
i individuálních aktivit rozvíjejí své hudební schopnosti a upevňují získané vědomosti a reprodukční a produkční dovednosti. Součástí těchto činností je hlasový výcvik spojený s intonací, práce s rytmem, hra a tvorba instrumentálních doprovodů, pohybových etud.
Při recepci si žáci prostřednictvím poslechových činností uvědomují a ověřují působení znějící hudby. Hudba zde vystupuje v „instruktivní podobě“ a umožňuje vyvozovat nové hudebně teoretické poznatky a dávat je do souvislostí s poznatky již získanými (poznávání typických hudebně výrazových prostředků a jejich užití ve skladbě apod.).
Reflexe jako třetí, vysoce „syntetizující“ hudební činnost (v triádě produkce – recepce – reflexe) znamená nejvyšší stupeň poznávací činnosti umožňující „komplexní interpretaci hudebního díla 
i hudebních objektů“. Tato „komplexní interpretace“ obnáší zařazování znějící hudby do uměleckého období, určování stylu, žánru, formy díla, vytváření hodnotících soudů, zabývání se zvláštnostmi přístupu k interpretaci hudebního díla, významem a poselstvím díla vzhledem k určité umělecké 
a historické epoše, problematikou „konzumace“ hudby vzhledem k jejímu funkčnímu zařazení, problematikou „uměleckého provozu“ apod.
Výtvarný obor navazuje svým obsahem a cíli na tvůrčí činnosti zaměřené na Rozvíjení smyslové citlivosti, Uplatňování subjektivity a Ověřování komunikačních účinků a vede žáka k uvědomělému užívání vizuálně obrazných prostředků nejen tradičních a ověřených, ale i prostředků nově vznikajících v současném výtvarném umění a obrazových médiích.
Výtvarný obor pracuje s vizuálně obraznými znakovými systémy (s obrazem, skulpturou, designem, vzhledem krajiny, architekturou, stylem oblečení, filmem, novými médii apod.), které jsou nezastupitelným nástrojem poznávání a prožívání lidské existence. V oblasti osobnostní jsou specifickým nástrojem prožívání a poznávání, v sociální oblasti jsou nástrojem komunikace a vzájemné spolupráce. Vizuálně obrazné znakové systémy zahrnují jak znakové systémy výtvarného umění různých etap a stylů, tak i ostatní produkty vizuální kultury.
Pojetí vizuálně obrazných znaků je z principu pojetím tvořivým, vyplývajícím z porovnání dosavadních a aktuálních zkušeností, předpokládajícím experimentální fázi vzniku těchto znaků a jejich ověřování poznáváním a komunikací. Z těchto pozic Výtvarný obor přistupuje k uměleckému procesu v celistvosti umělecké tvorby, recepce a interpretace.
Vzdělávací obsah Výtvarného oboru je vnitřně členěn do dvou základních okruhů pojímaných v kontextech historických a sociokulturních, v jejich vývoji a proměnách.
První okruh představují Obrazové znakové systémy umožňující vytváření aktivních, individuálně založených postojů k  obsahům obrazové komunikace. Při tvorbě využívá vizuálně obrazná vyjádření vlastní, umělecká i uplatňovaná v běžné komunikaci (včetně  užití dostupných technologických prostředků, jako je fotografie, video, film, ICT). Obrazové znakové systémy umožňují reflektování osobního místa žáka ve světě vizuální kultury jako vnímatele, interpreta a 
jako tvůrce komunikačního obsahu s uvědoměním si oblasti jeho účinku.
Druhý okruh představují Znakové systémy výtvarného umění umožňující žákovi osobní účast a aktivní vstupování do výtvarného uměleckého procesu. Reflektování vlastních prožitků, postojů a zkušeností  získaných prostřednictvím experimentálního přístupu k uměleckým vizuálně obrazným prostředkům. Na tomto základě si vytváří přehled o vizuálně obrazných vyjádřeních jednotlivých směrů výtvarného umění, zejména od konce 19. století do současnosti.
Vzdělávací obsah je realizován prostřednictvím tvůrčích činností, v jejichž očekávaných výstupech se propojují hlediska tvorby, recepce a interpretace tak, aby se dále rozvíjela smyslová citlivost, uplatňovala žákova subjektivita a ověřovaly se komunikační účinky vizuálně obrazného vyjádření.
Při těchto tvůrčích činnostech se pracuje jak se znaky s ustáleným významem, tak se znaky, jejichž význam se vytváří a proměňuje. Výtvarný obor spolupracuje s obory, které rozvíjejí obraznost dalšími specifickými prostředky (hudba, literatura, dramatické obory aj.).
Vzdělávání v této oblasti kromě hlubšího poznání výtvarného, hudebního a dalších druhů umění vede žáka k reflektování uměleckého procesu v jeho celistvosti a uměleckých oborů v jejich vzájemných vazbách a přesazích. Takto pojímané vzdělávání je rozvíjeno tématem Umělecká tvorba a komunikace, které má integrativní charakter. Vzdělávací obsah tématu umožňuje žákovi pochopit základní principy umělecké tvorby a procesu komunikace v umění a prohlubuje jeho schopnost reflexe umění a kultury jako celku. Téma Umělecká tvorba a komunikace je povinným vzdělávacím obsahem a musí být do ŠVP zařazeno tak, aby každý žák dostal možnost se s ním seznámit.

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	poznávání a porozumění umění prostřednictvím soustředěné a vědomé reflexe a vlastní tvorby, sledování a hodnocení umění na pozadí historických, společenských a technologických změn; 
•	chápání umění jako specifického a nezastupitelného způsobu komunikace probíhajícího 
mezi všemi účastníky uměleckého procesu, ke schopnosti odlišovat podstatné znaky jednotlivých druhů umění na základě porovnávání a uvědomování si jejich shodností 
a odlišností; 
•	užívání jazyka umění jako prostředku k vyjádření nejrůznějších jevů, vztahů, prožitků, emocí a představ a ke schopnosti svůj způsob vyjádření hodnotit, porovnávat a nabízet ostatním členům society;
•	aktivnímu podílení se na vytváření vstřícné a podnětné atmosféry (na základě porozumění, tolerance, ale i kritičnosti) pro poznávání a porozumění kulturním hodnotám, projevům a potřebám různorodých sociálních skupin, etnik a národů a na vytváření pozitivního vztahu ke kulturnímu bohatství současnosti i minulosti;
•	uvědomování si vlivu výchovy a vzdělání na rozvoj tvořivé osobnosti v roli tvůrce, interpreta a recipienta a na kvalitu její účasti v uměleckém procesu.

5.6.1	Hudební obor
Vzdělávací obsah
PRODUKCE
Očekávané výstupy
žák
•	využívá svůj individuální pěvecký potenciál při zpěvu, při mluvním projevu vede svůj hlas zněle a přirozeně, správně artikuluje, logicky člení větu (obsah sdělení), uplatňuje zásady hlasové hygieny v běžném životě 
•	využívá jednoduché a podle vybavení školy i složitější hudební nástroje (keyboardy, keyboardy ve spojení s počítačem) při individuálních či společných hudebních aktivitách a přiměřeně svým hudebním schopnostem a dovednostem používá hudební nástroje jako prostředek sdělování hudebních i nehudebních myšlenek a představ 
•	reaguje na hudbu pohybem, ztvárňuje ji úměrně svým hudebním schopnostem a pohybovým dispozicím; pohyb ve spojení s hudbou využívá k vyjádření vlastních představ a pocitů 
•	orientuje se v zápisu jednoduchých, případně i složitějších vokálních, instrumentálních i vokálně-instrumentálních písní a skladeb; na základě svých individuálních hudebních schopností tyto skladby realizuje 	
Učivo
•	vokální činnosti – kultivace pěveckého a hlasového projevu, intonační a rytmický výcvik, sólový a sborový zpěv, orientace v notovém (grafickém) zápisu vokálních kompozic, improvizace jednoduché vokální kompozice (předvětí a závětí, perioda)
•	instrumentální činnosti – hra a tvorba instrumentálních doprovodů (rytmicko-melodické doprovody, jednoduchá aranžmá), hra a tvorba jednoduchých instrumentálních kompozic (hudební věta, malá písňová forma, rondo), orientace v notovém a grafickém zápisu instrumentálních kompozic, moderní hudební nástroje a počítač 
•	hudebně pohybové činnosti – pohyb hudby a gesto, pohybové etudy, tanec jako způsob komunikace

RECEPCE A REFLEXE
Očekávané výstupy
žák
•	vyděluje podstatné hudební znaky z proudu znějící hudby, rozpoznává hudebně výrazové prostředky užité ve skladbě, uvědomuje si hudební formu díla a k dílu přistupuje jako k logicky utvářenému celku 
•	popíše a na vybraných hudebních dílech (částech hudebního díla) ukáže důležité znaky tvorby a interpretace, vysvětlí, v čem tkví originální a nezaměnitelný přínos skladatele a interpreta, možná poselství sdělovaná prostřednictvím hudby na základě svých schopností, znalostí i získaných zkušeností dešifruje a interpretuje
•	interpretuje hudbu na základě vědomostí a individuálních hudebních schopností; vytváří vlastní soudy a preference, které dokáže v diskusi obhájit
•	orientuje se ve vývoji hudebního umění; uvědomuje si rozdílnost hudebního myšlení v jednotlivých etapách, rozlišuje hudební slohy podle charakteristických hudebních znaků, na základě historických, společenských a kulturních kontextů popíše podmínky a okolnosti vzniku hudebního díla
•	odliší hudbu podle jejího stylového zařazení, významu a funkce, rozpozná vhodnost či nevhodnost využití určité hudby v konkrétních situacích 
•	uvědomuje si roli hudebního průmyslu v současném světě; popíše možnosti využití hudby v „mimohudební“ oblasti a je schopen poukázat na příklady jejího zneužívání 
•	uvědomuje si rozdílnost přístupů jednotlivých lidí k hudbě a hudební tvorbě, vnímá hudbu jako způsob prezentace vlastních idejí a názorů i idejí, pocitů a názorů ostatních lidí a na základě toho je schopen se s hudbou ztotožnit, či ji odmítnout
•	upozorní na ty znaky hudební tvorby, které s sebou nesou netoleranci, rasismus a xenofobii, a dokáže se od takové hudby distancovat	
Učivo
•	hudba jako organizovaný zvuk – hudební dílo – hudební objekt, hudebně výrazové prostředky, hudební forma, hudební znak, formální struktura a sémantika skladby
•	hudební nástroje, nové technologie v hudbě, záznam hudby, přímá a nepřímá komunikace hudby
•	hudební styly a žánry, funkce hudby – hudba a její využití v běžném životě, hudba 
jako kulturní statek a jako zboží, estetická a umělecká hodnota hudebního díla, hudební průmysl, hudba na objednávku a možnosti jejího zneužití
•	vznik a vývoj hudby – hudba vokální a instrumentální, periodizace hudebního vývoje (hledisko obecně historické, kulturně historické, hudebně imanentní), charakteristické hudební znaky jednotlivých slohů, průniky, syntézy, hledání nových cest
•	hudební skladatel a interpret, interpretace v hudbě, umělecký provoz 
•	hudba jako způsob identifikace, sebeprezentace a druh generační výpovědi 
•	interpretace hudebního díla – popis hudebního díla v rovině významu, výrazu a výstavby, zařazení díla do historického a sociálního kontextu, hudební dílo jako možné poselství, vlastní hodnocení

5.6.2	Výtvarný obor
Vzdělávací obsah
OBRAZOVÉ ZNAKOVÉ SYSTÉMY
Očekávané výstupy
žák
•	rozliší působení vizuálně obrazného vyjádření v rovině smyslového účinku, v rovině subjektivního účinku a v rovině sociálně utvářeného i symbolického obsahu
•	porovnává různé znakové systémy, např. mluveného i psaného jazyka, hudby, dramatického umění 
•	rozpoznává specifičnosti různých  vizuálně obrazných znakových systémů a zároveň vědomě uplatňuje jejich prostředky k vytváření obsahu při vlastní tvorbě a interpretaci
•	v konkrétních příkladech vizuálně obrazných vyjádření vlastní i umělecké tvorby identifikuje pro ně charakteristické prostředky
•	objasní roli autora, příjemce a interpreta při utváření obsahu a komunikačního účinku vizuálně obrazného vyjádření 
•	na příkladech vizuálně obrazných vyjádření uvede, rozliší a porovná osobní a společenské zdroje tvorby, identifikuje je při vlastní tvorbě
•	na příkladech uvede vliv společenských kontextů a jejich proměn na interpretaci  obsahu vizuálně obrazného vyjádření a jeho účinku v procesu komunikace
•	pojmenuje účinky vizuálně obrazných vyjádření na smyslové vnímání, vědomě s nimi pracuje  při vlastní tvorbě za účelem rozšíření citlivosti svého smyslového vnímání
•	při vlastní tvorbě uplatňuje osobní prožitky, zkušenosti a znalosti, rozpozná jejich vliv a individuální přínos pro tvorbu, interpretaci a přijetí vizuálně obrazných vyjádření
•	na příkladech objasní vliv procesu komunikace na přijetí a interpretaci vizuálně obrazných vyjádření; aktivně vstupuje do procesu komunikace a respektuje jeho pluralitu	
Učivo
•	rozvíjení smyslové citlivosti
•	uplatňování subjektivity
•	ověřování komunikačních účinků
•	vizuálně obrazné znakové systémy z hlediska poznání a komunikace
•	interakce s vizuálně obrazným vyjádřením v roli autora, příjemce, interpreta

ZNAKOVÉ SYSTÉMY VÝTVARNÉHO UMĚNÍ
Očekávané výstupy
žák
•	nalézá, vybírá a uplatňuje odpovídající prostředky pro uskutečňování svých projektů 
•	využívá znalosti aktuálních způsobů vyjadřování a  technických možností zvoleného média pro vyjádření své představy
•	interpretuje umělecká vizuálně obrazná vyjádření současnosti i minulosti; vychází při tom 
ze svých znalostí historických souvislostí i z osobních zkušeností a prožitků
•	charakterizuje obsahové souvislosti vlastních vizuálně obrazných vyjádření a konkrétních uměleckých děl a porovnává výběr a způsob užití prostředků
•	své aktivní kontakty a získané poznatky z  výtvarného umění uvádí do vztahů jak s aktuálními i historickými uměleckými výtvarnými projevy, tak s ostatními vizuálně obraznými vyjádřeními, uplatňovanými v běžné komunikaci 
•	na konkrétních příkladech vysvětlí, jak umělecká vizuálně obrazná vyjádření působí v rovině smyslové, subjektivní i sociální a jaký vliv má toto působení na utváření postojů a hodnot
•	vytváří si přehled uměleckých vizuálně obrazných vyjádření podle samostatně zvolených kritérií 
•	rozlišuje umělecké slohy a umělecké směry (s důrazem na umění od konce 19. století do současnosti), z hlediska podstatných proměn vidění a stavby uměleckých děl a dalších vizuálně obrazných vyjádření
•	na příkladech uvádí příčiny vzniku a proměn uměleckých směrů a objasní širší společenské a filozofické okolnosti vzniku uměleckých děl
•	na konkrétních příkladech vizuálně obrazných vyjádření objasní, zda a jak se umělecké vyjadřovací prostředky výtvarného umění od konce 19. století do současnosti promítají do aktuální obrazové komunikace
•	samostatně experimentuje s různými vizuálně obraznými prostředky, při vlastní tvorbě uplatňuje také umělecké vyjadřovací prostředky současného výtvarného umění 	
Učivo
•	výtvarné umění jako experimentální praxe z hlediska inovace prostředků, obsahu a účinku
•	světonázorové, náboženské, filozofické a vědeckotechnické zázemí historických slohů evropského kulturního okruhu
•	vývoj uměleckých vyjadřovacích prostředků podstatných pro porozumění aktuální obrazové komunikaci
-	chápání vztahů předmětů a tvarů v prostoru (Cézanne), celistvost a rozklad tvaru (analytický kubismus), povrch a konstrukce (syntetický kubismus, konstruktivismus, geometrická abstrakce), vytváření iluze prostoru, objemu a pohybu (antická mimezis, fotografie, film)
-	proměnlivost obrazu v čase (futurismus, nová média), proměnlivost tvaru (animovaný film, nová média), pohyblivé stanoviště diváka a změny úhlu vidění (umění akce, nová média), časoprostorové chápání a proměna kvalit (kubismus, nová média), princip náhody (dadaismus)
-	relativita barevného vidění (pointilismus, impresionismus, postimpresionismus, Cézanne), taktilní a haptické kvality díla (informel), zapojení těla, jeho pohybu a gest do procesu tvorby (akční tvorba, bodyart)
-	osvobození obrazu od zavedeného zobrazování viditelného (Kandinskij, Kupka), figurace a nefigurace (neoklasicismus, lyrická abstrakce), vztah slova a obrazu (lettrismus), vznik a uplatnění symbolu (symbolismus, surrealismus, pop-art, konceptuální umění)
-	tvůrčí potenciál podvědomí (surrealismus), sebeuvědomování diváka (akční tvorba, osobní mytologie), účast v sociálním prostoru (performance), minority (postmodernismus), stopy člověka v krajině (land-art)
-	vztahy s neevropskými kulturami (Gauguin, Picasso, minimal-art), zrušení hranice umění a neumění (Duchamp), neumělecké a neškolené vizuální vyjadřování (insitní umění)
-	požadavek a meze obecné srozumitelnosti, vliv reklamy, masovost a autenticita projevu (pop-art, televize, nová média – akční umění, postmodernismus), citace a metaznak (postmodernismus), moduly a jejich spojování, rekombinace, struktury (umění nových médií)

Společný vzdělávací obsah hudebního i výtvarného oboru
(integrující téma oborů)
UMĚLECKÁ TVORBA A KOMUNIKACE
Očekávané výstupy
žák
•	vědomě uplatňuje tvořivost při vlastních aktivitách a chápe ji jako základní faktor rozvoje své osobnosti; dokáže objasnit její význam v procesu umělecké tvorby i v životě
•	vysvětlí umělecký znakový systém jako systém vnitřně diferencovaný a dokáže v něm rozpoznat a nalézt umělecké znaky od objevných až po konvenční 
•	na příkladech vysvětlí umělecký výraz jako neukončený a nedefinitivní ve svém významu; uvědomuje si vztah mezi subjektivním obsahem znaku a významem získaným v komunikaci
•	uvědomuje si význam osobně založených podnětů na vznik estetického prožitku; snaží se odhalit vlastní zkušenosti i zkušenosti s uměním, které s jeho vznikem souvisejí
•	vysvětlí, jaké předpoklady jsou zapotřebí k recepci uměleckého díla a zejména k porozumění uměleckým dílům současnosti 
•	objasní podstatné rysy magického, mytického, univerzalistického, modernistického přístupu k uměleckému procesu, dokáže je rozpoznat v současném umění a na příkladech vysvětlí posun v jejich obsahu 
•	objasní podstatné rysy aktuálního (pluralitního, postmodernistického) přístupu k uměleckému procesu a na základě toho vysvětlí proces vzniku „obecného vkusu“ a „estetických norem“ 
•	dokáže vystihnout nejpodstatnější rysy dnešních proměn a na příkladech uvést jejich vliv na proměnu komunikace v uměleckém procesu	
Učivo
•	umělecký proces a jeho vývoj – vliv uměleckého procesu na způsob chápání reality; dynamika chápání uměleckého procesu – její osobnostní a sociální rozměr; znaková podmíněnost chápání světa – znakové systémy jednotlivých druhů umění; historické proměny pojetí uměleckého procesu (magický, mytický, univerzalistický, modernistický a postmodernistický, pluralitní model umění); prezentace uměleckého díla
•	role subjektu v uměleckém procesu – smyslové vnímání a jeho rozvoj; předpoklady tvorby, interpretace a recepce uměleckého díla; mimovědomá a uvědomělá recepce uměleckého díla; tvořivá osobnost v roli tvůrce, interpreta a recipienta
•	úloha komunikace v uměleckém procesu – postavení umění ve společnosti, jeho historické proměny; umělecká a mimoumělecká znakovost; umění jako proces tvorby nových, sociálně dosud nezakotvených znaků; role umělce v societě; publikum a jeho účast v uměleckém procesu; sociální a technologické proměny dneška (nové technologie, nové umělecké disciplíny a jejich obsahy) a jejich vliv na úlohu komunikace v uměleckém procesu; subjektivní chápání uměleckých hodnot ve vztahu k hodnotám považovaným za společensky uznávané

5.7	Člověk a zdraví
Charakteristika vzdělávací oblasti
Zařazení oblasti Člověk a zdraví do vzdělávání umožňuje prohloubit vztah žáků ke zdraví, posílit rozumové a citové vazby k dané problematice a rozvinout praktické dovednosti, které určují zdravý životní styl a kvalitu budoucího života v dospělosti. Zařazení této vzdělávací oblasti vychází i z předpokladu, že dobře připravení a motivovaní absolventi gymnázií mohou později výrazně ovlivňovat životní a pracovní postoje ke zdraví v celé společnosti.
Vzdělávací oblast Člověk a zdraví se vzdělávacími obory Výchova ke zdraví a Tělesná výchova přináší základní podněty pro ovlivňování zdraví (poznatky, činnosti, způsoby chování), s nimiž se žáci seznamují, učí se je využívat a aplikovat ve svém životě. Vzdělávání v této vzdělávací oblasti směřuje především k tomu, aby žáci poznávali sami sebe jako živé bytosti, aby pochopili hodnotu zdraví, smysl zdravotní prevence i hloubku problémů spojených s nemocí či jiným poškozením zdraví. V nižších ročnících šestiletého cyklu je vzdělávání zaměřeno především 
na utváření vztahu ke zdraví a na poznávání preventivní ochrany vlastního zdraví a bezpečí, ve vyšších ročnících vzdělávání směřuje důsledněji k získání schopnosti aktivně podporovat a chránit zdraví v rámci širší komunity. Znamená to, že absolvent gymnázia by měl být připraven sledovat, hodnotit a v daných možnostech řešit situace související se zdravím a bezpečností i v rámci své budoucí rodiny, pracoviště, obce atd.
Při realizaci této vzdělávací oblasti je třeba klást důraz především na praktické dovednosti a jejich aplikaci v modelových situacích i v každodenním životě školy. Proto je velmi důležité, aby celý život školy byl ve shodě s tím, co se žáci o zdraví učí a co z pohledu zdraví potřebují. Zpočátku musí být vzdělávání silně ovlivněno kladným osobním příkladem učitele, jeho všestrannou pomocí a celkovou příznivou atmosférou ve škole. Později se daleko více staví na samostatnosti žáků, 
na jejich aktivním přístupu k dané problematice, na osobních zkušenostech a názorech, ale i 
na uvědomělejším utváření vztahů k jiným osobám i okolnímu prostředí, na větší zodpovědnosti 
za bezpečnost a zdraví, na organizačních schopnostech atd.
Výchova ke zdraví přináší základní poznání o člověku v souvislosti s preventivní ochranou jeho zdraví. Učí žáky aktivně rozvíjet a chránit zdraví v propojení všech jeho složek (sociální, psychické a fyzické) a být za ně odpovědný. Ve vzdělávání má především praktický a aplikační charakter. V návaznosti na přírodovědné a společenskovědní vzdělávání a s využitím specifických informací o zdraví směřuje především k hlubšímu poznávání rizikového a nerizikového chování (v partnerských vztazích, rodičovských rolích, ve styku s návykovými látkami a jinými škodlivinami, při ohrožení bezpečí atd.) a k osvojování praktických postupů vhodných pro všestrannou aktivní podporu osobního, ale i komunitního a globálního zdraví (v běžném životě i při mimořádných událostech). Vzhledem k individuálnímu i sociálnímu rozměru zdraví je vzdělávací obor Výchova 
ke zdraví velmi úzce propojen s průřezovým tématem Osobnostní a sociální výchova.
Tělesná výchova usiluje o trvalý vztah k pohybovým činnostem a o optimální rozvoj tělesné, duševní a sociální zdatnosti. Vychází především z motivující atmosféry, zájmu žáků a z jejich individuálních předpokladů (možností). Využívá k tomu specifických emočních prožitků, sociálních situací a bioenergetických zátěží v individuálně utvářené nabídce pohybových činností (od zdravotně rekreačních až po výkonnostní). Z hlediska celoživotní perspektivy směřuje tělesná výchova k hlubší orientaci žáků v otázkách vlivu pohybových aktivit na zdraví. Vede je k osvojení a pravidelnému využívání konkrétních pohybových činností (kondičních a vyrovnávacích programů) v souladu s jejich pohybovými zájmy a zdravotními potřebami. Významná zůstává otázka bezpečnosti a úrazové prevence při pohybových činnostech. Velká pozornost je i nadále věnována rozvoji pohybového nadání i korekcím pohybových znevýhodnění (oslabení).
Je třeba i nadále dbát na to, aby pohled na problematiku zdraví nebyl úzce oborový a podpora zdraví prolínala celým vzděláváním i režimem školy.

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	poznávání tělesných, duševních a sociálních potřeb i důsledků jejich naplňování či neuspokojování;
•	poznávání životních hodnot a formování odpovídajících postojů souvisejících se zdravím a mezilidskými vztahy;
•	přebírání odpovědnosti za zdraví, bezpečnost a kvalitu životního prostředí;
•	upevňování vazeb: zdraví – tělesná, duševní a sociální pohoda (zdatnost) – péče o zdraví a bezpečnost – odpovědnost – vzájemná pomoc – prožitek – vzhled – vitalita – výkonnost – úspěšnost – sociální stabilita – zdraví;
•	uplatňování zdravého způsobu života a aktivní podpory zdraví: zařazování osvědčených činností a postupů z oblasti hygieny, stravování, pohybu, osobního bezpečí, partnerských vztahů;
•	schopnosti diskutovat o problematice týkající se zdraví, hledat a realizovat řešení v rozsahu společných možností;
•	zprostředkování vhledu do života dospělých a rodiny a k uplatňování zákonnosti, tolerance, respektu a pomoci jako předpokladu bezkonfliktního partnerského vztahu a rodinného života;
•	aktivní ochraně zdraví před návykovými látkami a jinými škodlivinami;
•	osvojení způsobů účelného chování a poskytnutí (zajištění) nezbytné pomoci v situacích ohrožení zdraví a bezpečí, včetně mimořádných událostí;
•	vnímání pohybové činnosti jako zdroje zdravotních účinků, ale i uměleckých, emočních, společenských a jiných prožitků;
•	poznávání historie i současnosti společenského a sportovního života a k hodnocení konkrétních jevů souvisejících se zdravím.
5.7.1	Výchova ke zdraví 
Vzdělávací obsah
ZDRAVÝ ZPŮSOB ŽIVOTA A PÉČE O ZDRAVÍ
Očekávané výstupy
žák
•	usiluje o pozitivní změny ve svém životě související s vlastním zdravím a zdravím druhých a o aktivní podporu zdraví
•	zařazuje do denního režimu osvojené způsoby relaxace; v zátěžových situacích uplatňuje osvojené způsoby regenerace 
•	podle konkrétní situace zasáhne při závažných poraněních a život ohrožujících stavech	
Učivo
•	celostní pojetí člověka ve zdraví a nemoci – složky zdraví a jejich interakce, základní lidské potřeby a jejich hierarchie (Maslowova teorie)
•	podpora zdraví a její formy – prevence a intervence, působení na změnu kvality prostředí a chování jedince, odpovědnost jedince za zdraví
•	podpora zdraví v komunitě – programy podpory zdraví
•	vliv životních a pracovních podmínek a životního stylu na zdraví v rodině, škole, obci
•	zdravá výživa – zásady zdravého stravování; specifické potřeby výživy podle věku, zdravotního stavu a profese
•	hygiena pohlavního styku, hygiena v těhotenství
•	první pomoc při úrazech a náhlých zdravotních příhodách
•	psychohygiena – předcházení stresům v mezilidských vztazích, zvládání stresových situací, efektivní komunikace, hledání pomoci 

VZTAHY MEZI LIDMI A FORMY SOUŽITÍ
Očekávané výstupy
žák
•	korektně a citlivě řeší problémy založené na mezilidských vztazích
•	posoudí hodnoty, které mladým lidem usnadňují vstup do samostatného života, partnerských vztahů, manželství a rodičovství, a usiluje ve svém životě o jejich naplnění
•	projevuje etické a morální postoje k ochraně matky a dítěte	
Učivo
•	vztahy ve dvojici – kamarádství, přátelství, láska
•	vztahy a pravidla soužití v prostředí komunity – vztahy v rodině, mezigenerační soužití; škola, vrstevnická skupina, obec, spolek; pomoc nemocným a handicapovaným lidem
•	partnerské vztahy, manželství, rodičovství, neúplná rodina; náhradní rodinná péče a její formy, ústavní péče
•	rizika spojená s volbou životního partnera, krizové situace v rodině 
•	rozvoj sociálních dovedností pro život s druhými lidmi – otevřenost vůči druhým, vyjednávání, obhajování a prosazování vlastních názorů, odmítání nehumánních postojů
•	modely sociálního chování v intimních vztazích – otevřenost, tolerance, respektování druhého, empatie, trpělivost, odpovědnost; sebepoznání, sebeúcta

ZMĚNY V ŽIVOTĚ ČLOVĚKA A JEJICH REFLEXE
Očekávané výstupy
žák
•	orientuje se ve své osobnosti, emocích a potřebách
•	uplatňuje odpovědné a etické přístupy k sexualitě, rozhoduje se s vědomím možných důsledků
•	orientuje se v problematice reprodukčního zdraví z hlediska odpovědnosti k budoucímu rodičovství
•	zná práva každého jedince v oblasti sexuality a reprodukce 	
Učivo
•	změny v období adolescence – tělesné, duševní a společenské; sexuální dospívání; předčasná sexuální zkušenost; těhotenství a rodičovství mladistvých; hledání osobní identity, poruchy pohlavní identity; orientace na budoucnost, hledání partnera, prožívání emočních stavů a hlubších citových vztahů
•	způsoby sebereflexe a kontroly emocí
•	péče o reprodukční zdraví – faktory ovlivňující plodnost; preventivní prohlídky; osvěta spojená s abúzem nikotinu, alkoholu, drog a sexuálně přenosnými chorobami 
•	metody asistované reprodukce, její biologické, etické, psychosociální a právní aspekty
•	modely vzájemného chování související s etickými a psychosociálními aspekty partnerského a sexuálního života – odpovědnost, sebeúcta, respekt, rozhodování

RIZIKA OHROŽUJÍCÍ ZDRAVÍ a jejich prevence
Očekávané výstupy
žák
•	projevuje odolnost vůči výzvám k sebepoškozujícímu chování a rizikovému životnímu stylu 
•	zaujímá odmítavé postoje ke všem formám rizikového chování 
•	uvede důsledky porušování paragrafů trestního zákona souvisejících s výrobou a držením návykových látek a s činností pod jejich vlivem, sexuálně motivovanou kriminalitou, skrytými formami individuálního násilí a vyvozuje z nich osobní odpovědnost
•	rozhoduje podle osvojených modelů chování a konkrétní situace o způsobu jednání v situacích vlastního nebo cizího ohrožení	
Učivo
•	civilizační choroby, poruchy příjmu potravy, choroby přenosné pohlavním stykem, HIV/AIDS, hepatitidy
•	zátěžové situace, stres a způsoby jeho zvládání; důsledky stresu v oblasti fyzického, duševního a sociálního zdraví
•	rizika v oblasti sexuálního a reprodukčního zdraví  promiskuita, předčasné ukončení těhotenství 
•	sexuálně motivovaná kriminalita  pornografie, pedofilie, dětská prostituce, obchod 
se ženami 
•	skryté formy a stupně individuálního násilí a zneužívání – šikana, brutalita, zanedbávané a týrané děti (CAN)
•	autodestruktivní závislosti a kriminalita související s těmito jevy – zdravotní a psychosociální rizika
•	výroba, držení a zprostředkování nelegálních návykových látek; návykové látky a bezpečnost v dopravě
•	bezpečné chování – komunikace s vrstevníky a neznámými lidmi; pohyb v rizikovém prostředí, přítomnost v konfliktních a krizových situacích
•	sociální dovednosti potřebné při řešení problémů v nečekaných, složitých a krizových situacích – duševní hygiena v dlouhodobých zátěžových a stresových situacích, rozhodování se v eticky problematických situacích

OCHRANA ČLOVĚKA ZA MIMOŘÁDNÝCH UDÁLOSTÍ
Očekávané výstupy
žák
•	rozhodne, jak se odpovědně chovat při konkrétní mimořádné události
•	prokáže osvojené praktické znalosti a dovednosti související s přípravou na mimořádné události a aktivně se zapojuje do likvidace následků hromadného zasažení obyvatel	
Učivo
•	vyhlášení hrozby a vzniku mimořádné události
•	živelní pohromy
•	únik nebezpečných látek do životního prostředí
•	jiné mimořádné události
•	první pomoc – klasifikace poranění při hromadném zasažení obyvatel
•	sociální dovednosti potřebné při řešení mimořádných událostí – rozhodnost, pohotovost, obětavost, efektivní komunikace

5.7.2	Tělesná výchova 
Vzdělávací obsah
ČINNOSTI OVLIVŇUJÍCÍ ZDRAVÍ
Očekávané výstupy
žák
•	organizuje svůj pohybový režim a využívá v souladu s pohybovými předpoklady, zájmy a zdravotními potřebami vhodné a dostupné pohybové aktivity 
•	ověří jednoduchými testy úroveň zdravotně orientované zdatnosti a svalové nerovnováhy
•	usiluje o optimální rozvoj své zdatnosti; vybere z nabídky vhodné kondiční programy nebo soubory cviků pro udržení či rozvoj úrovně zdravotně orientované zdatnosti a samostatně je upraví pro vlastní použití
•	vybere z nabídky vhodné soubory vyrovnávacích cvičení zaměřených na kompenzaci jednostranného zatížení, na prevenci a korekci svalové nerovnováhy a samostatně je upraví pro vlastní použití 
•	využívá vhodné soubory cvičení pro tělesnou a duševní relaxaci
•	připraví organismus na pohybovou činnost s ohledem na následné převažující pohybové zatížení
•	uplatňuje účelné a bezpečné chování při pohybových aktivitách i v neznámém prostředí; upraví pohybovou aktivitu vzhledem k údajům o povětrnostních podmínkách a znečištění ovzduší
•	poskytne první pomoc při sportovních či jiných úrazech i v nestandardních podmínkách	
Učivo
•	zdravotně orientovaná zdatnost – složky ZOZ; kondiční testy
•	svalová nerovnováha – příčiny svalové nerovnováhy; testy svalové nerovnováhy
•	zdravotně zaměřená cvičení
•	organismus a pohybová zátěž – způsoby zatěžování; kompenzace jednostranné zátěže
•	individuální pohybový režim
•	hygiena pohybových činností a cvičebního prostředí
•	rizikové faktory ovlivňující bezpečnost pohybových činností – zásady jednání a chování v různém prostředí; úprava pohybových činností podle aktuálních podmínek (možných rizik)
•	první pomoc při sportovních úrazech – závažná poranění a život ohrožující stavy; improvizovaná první pomoc v podmínkách sportovních činností i v nestandardním prostředí

Činnosti ovlivňující ÚROVEŇ POHYBOVÝCH DOVEDNOSTÍ
Očekávané výstupy
žák
•	provádí osvojované pohybové dovednosti na úrovni individuálních předpokladů
•	zvládá základní postupy rozvoje osvojovaných pohybových dovedností a usiluje o své pohybové sebezdokonalení
•	posoudí kvalitu stěžejních částí pohybu, označí zjevné příčiny nedostatků a uplatní konkrétní osvojované postupy vedoucí k potřebné změně
•	respektuje věkové, pohlavní, výkonnostní a jiné pohybové rozdíly a přizpůsobí svou pohybovou činnost dané skladbě sportujících	
Učivo
•	pohybové dovednosti a pohybový výkon
•	pohybové odlišnosti a handicapy – věkové, pohlavní, výkonnostní
•	průpravná, kondiční, koordinační, tvořivá, estetická a jinak zaměřená cvičení
•	pohybové hry různého zaměření
•	gymnastika – akrobacie; přeskoky a cvičení na nářadí; cvičení s náčiním
•	kondiční a estetické formy cvičení s hudbou a rytmickým doprovodem – základy rytmické gymnastiky, cvičení s náčiním; kondiční formy cvičení pro daný věk žákyň (žáků); tance (určeno především děvčatům – podle podmínek a zájmu)
•	úpoly – sebeobrana; základy džudo; aikido; karatedo (základem je sebeobrana, rozsah ostatních činností je stanoven v návaznosti na připravenost vyučujícího a zájem žáků)
•	atletika – běh na dráze a v terénu (sprinty, vytrvalý běh, štafetový běh); skok do výšky nebo do dálky (podle materiálního vybavení školy); hody, vrh koulí
•	sportovní hry – herní systémy, herní kombinace a herní činnosti jednotlivce v podmínkách utkání (alespoň ve dvou vybraných sportovních hrách podle podmínek školy a zájmu žáků)
•	turistika a pobyt v přírodě – příprava turistické akce a pobytu v přírodě; přesun do terénu a uplatňování pravidel bezpečnosti silničního provozu v roli chodce a cyklisty, chůze se zátěží i v mírně náročném terénu, táboření, ochrana přírody, orientace v méně přehledné krajině, orientační běh, příprava a likvidace tábořiště; dokumentace z turistické akce
•	plavání – (zdokonalovací plavecká výuka, pokud neproběhla základní plavecká výuka, musí předcházet adaptace na vodní prostředí a základní plavecké dovednosti) zdokonalování osvojených plaveckých technik (další plavecká technika); skoky do vody; branné plavání, dopomoc unavenému plavci, záchrana tonoucího (plavání je zařazováno podle materiálních podmínek školy)
•	lyžování – běžecké, sjezdové; snowboarding (jednotlivé formy lyžování jsou zařazovány 
podle aktuálních sněhových podmínek, materiálních podmínek a zájmu žáků)
•	další moderní a netradiční pohybové činnosti (činnosti jsou zařazovány podle podmínek školy a zájmu žáků)

ČINNOSTI PODPORUJÍCÍ POHYBOVÉ UČENÍ
Očekávané výstupy
žák
•	užívá s porozuměním tělocvičné názvosloví (gesta, signály, značky) na úrovni cvičence, rozhodčího, diváka, čtenáře novin a časopisů, uživatele internetu, vedoucího pohybových činností, organizátora soutěží
•	volí a používá pro osvojované pohybové činnosti vhodnou výstroj a výzbroj a správně ji ošetřuje
•	připraví (ve spolupráci s ostatními žáky) třídní či školní turnaj, soutěž, turistickou akci a podílí se na její realizaci
•	respektuje pravidla osvojovaných sportů; rozhoduje (spolurozhoduje) třídní nebo školní utkání, závody, soutěže v osvojovaných sportech
•	respektuje práva a povinnosti vyplývající z různých sportovních rolí – jedná na úrovni dané role; dohodne se na spolupráci i jednoduché taktice vedoucí k úspěchu družstva a dodržuje ji
•	sleduje podle pokynů (i dlouhodobě) pohybové výkony, sportovní výsledky, činnosti související s pohybem a zdravím – zpracuje naměřená data, vyhodnotí je a výsledky různou formou prezentuje
•	aktivně naplňuje olympijské myšlenky jako projev obecné kulturnosti	
Učivo
•	vzájemná komunikace a spolupráce při pohybových činnostech
•	organizace prostoru a pohybových činností
•	sportovní výzbroj a výstroj – účelnost, funkčnost, bezpečnost, finanční dostupnost a kvalita
•	pohybové činnostní, sportovní a turistické akce – organizace, propagace, vyhodnocení, dokumentace
•	pravidla osvojovaných pohybových činností
•	sportovní role; spolupráce
•	měřitelné a hodnotitelné údaje související s tělesnou výchovou a sportem
•	olympismus v současném světě: jednání fair play – spolupráce ve sportu a pomoc soupeři, pomoc pohybově znevýhodněným, sport pro každého, sport a ochrana přírody, odmítání podpůrných látek neslučitelných s etikou sportu
•	úspěchy našeho sportu na pozadí nejdůležitějších historických sportovních událostí

5.8	Informatika a informační a komunikační technologie
Charakteristika vzdělávací oblasti
Oblast Informatika a informační a komunikační technologie (dále jen Informatika a ICT) na dvojjazyčném gymnáziu navazuje na oblast ICT v předchozím vzdělávání zaměřenou na zvládnutí základní úrovně informační gramotnosti, tj. na dosažení znalostí a dovedností nezbytných k využití digitálních technologií.
Oblast Informatika a ICT na dvojjazyčném gymnáziu prohlubuje u žáka schopnost tvůrčím způsobem využívat informační a komunikační technologie, informační zdroje a možnosti aplikačního programového vybavení s cílem dosáhnout lepší orientaci v narůstajícím množství informací 
při respektování právních a etických zásad používání prostředků ICT. Žák je veden ke schopnosti aplikovat výpočetní techniku s využitím pokročilejších funkcí k efektivnímu zpracování informací, a přispět tak k transformaci dosažených poznatků v systematicky uspořádané vědomosti. Dynamický rozvoj oblasti ICT vyžaduje od žáka flexibilitu při přizpůsobování se inovovaným verzím digitálních zařízení a schopnost jejich vzájemného propojování.
V rámci oblasti Informatika a ICT se žák seznámí se základy informatiky jako vědního oboru, který studuje výpočetní a informační procesy z hlediska používaného hardwaru i softwaru, a s jejím postavením v moderním světě. Cílem je zpřístupnit žákům základní pojmy a metody informatiky, napomáhat rozvoji abstraktního, systémového myšlení, podporovat schopnost vhodně vyjadřovat své myšlenky, smysluplnou argumentací je obhajovat a tvůrčím způsobem přistupovat k řešení problémů. Žák se seznámí se základními principy fungování prostředků ICT a soustředí se na pochopení podstaty a průběhu informačních procesů, algoritmického přístupu k řešení úloh a významu informačních systémů ve společnosti.
V souvislosti s pronikáním poznatků informačních a počítačových věd do různých oblastí lidské činnosti a se specifickým využitím ICT v různých oborech je vhodné zapojit do výuky i inteligentní, interaktivní výukové prostředky, modelování přírodních, technických a sociálních procesů a situací posilujících motivaci k učení. Tím se zvyšuje pravděpodobnost uplatnění absolventů gymnázia v dalším vzdělávání a na trhu práce.
Vzdělávací oblast Informatika a ICT vytváří platformu pro ostatní vzdělávací oblasti 
i pro mezipředmětové vztahy, vytváří žákovi prostor pro tvořivost, vlastní seberealizaci i pro týmovou spolupráci, zvyšuje motivaci k tvorbě individuálních i skupinových projektů, vytváří příležitost k rozvoji vlastní iniciativy žáků, prohlubuje jejich smysl pro inovativnost a iniciuje využívání prostředků výpočetní techniky a internetu k přípravě na vyučování a k celoživotnímu vzdělávání.

Cílové zaměření vzdělávací oblasti
Vzdělávání v dané vzdělávací oblasti směřuje k utváření a rozvíjení klíčových kompetencí tím, že vede žáka k:
•	porozumění zásadám ovládání a věcným souvislostem jednotlivých skupin aplikačního programového vybavení a k vhodnému uplatňování jejich nástrojů, metod a vazeb k efektivnímu řešení úloh;
•	porozumění základním pojmům a metodám informatiky jako vědního oboru a k jeho uplatnění v ostatních vědních oborech a profesích;
•	uplatňování algoritmického způsobu myšlení při řešení problémových úloh;
•	využívání prostředků ICT k modelování a simulaci přírodních, technických a společenských procesů a k jejich implementaci v různých oborech;
•	tvořivému využívání spektra možností komunikačních technologií a jejich kombinací k rychlé a efektivní komunikaci;
•	využívání výpočetní techniky ke zvýšení efektivnosti své činnosti, k dokonalejší organizaci práce a k týmové spolupráci na úrovni školní, republikové a mezinárodní;
•	využívání informačních a komunikačních technologií (on-line vzdělávání, spolupráce na zahraničních projektech) k celoživotnímu vzdělávání a vytváření pozitivních postojů k potřebám znalostní společnosti;
•	využití možností výpočetní techniky a internetu k poznávacím, estetickým a tvůrčím cílům s ohledem na globální a multikulturní charakter internetu;
•	uvědomění si, respektování a zmírnění negativních vlivů moderních informačních a komunikačních technologií na společnost a na zdraví člověka, ke znalosti způsobů prevence a ochrany před zneužitím a omezováním osobní svobody člověka;
•	získávání údajů z většího počtu alternativních zdrojů a odlišování informačních zdrojů věrohodných a kvalitních od nespolehlivých a nekvalitních;
•	respektování a používání odborné terminologie informačních a počítačových věd;
•	poznání základních právních aspektů a etických zásad týkajících se práce s informacemi a výpočetní technikou, k respektování duševního vlastnictví, copyrightu, osobních dat a zásad správného citování autorských děl.

5.8.1	Informatika a informační a komunikační technologie
Vzdělávací obsah
DIGITÁLNÍ TECHNOLOGIE
Očekávané výstupy
žák
•	ovládá, propojuje a aplikuje dostupné prostředky ICT
•	využívá teoretické i praktické poznatky o funkcích jednotlivých složek hardwaru a softwaru k tvůrčímu a efektivnímu řešení úloh
•	organizuje účelně  data a chrání je proti poškození či zneužití
•	orientuje se v možnostech uplatnění ICT v různých oblastech společenského poznání a praxe	
Učivo
•	informatika – vymezení teoretické a aplikované informatiky
•	hardware – funkce prostředků ICT, jejich částí a periferií, technologické inovace, digitalizace a reprezentace dat
•	software – funkce operačních systémů a programových aplikací, uživatelské prostředí
•	informační sítě – typologie sítí, internet, síťové služby a protokoly, přenos dat
•	digitální svět – digitální technologie a možnosti jejich využití v praxi
•	údržba a ochrana dat – správa souborů a složek, komprese, antivirová ochrana, firewall, zálohování dat
•	ergonomie, hygiena a bezpečnost práce s ICT – ochrana zdraví, možnosti využití prostředků ICT handicapovanými osobami

zdroje A vyhledávání informacÍ, Komunikace
Očekávané výstupy
žák
•	využívá dostupné služby informačních sítí k vyhledávání informací, ke komunikaci, k vlastnímu vzdělávání a týmové spolupráci 
•	využívá nabídku informačních a vzdělávacích portálů, encyklopedií, knihoven, databází a výukových programů
•	posuzuje tvůrčím způsobem aktuálnost, relevanci a věrohodnost informačních zdrojů a informací
•	využívá informační a komunikační služby v souladu s etickými, bezpečnostními a legislativními požadavky	
Učivo
•	internet – globální charakter internetu, multikulturní a jazykové aspekty, služby na internetu
•	informace – data a informace, relevance, věrohodnost informace, odborná terminologie, informační zdroje, informační procesy, informační systémy
•	sdílení odborných informací – diskusní skupiny, elektronické konference, e-learning
•	informační etika, legislativa – ochrana autorských práv a osobních údajů

zpracování a prezentace informací
Očekávané výstupy
žák
•	zpracovává a prezentuje výsledky své práce s využitím pokročilých funkcí aplikačního softwaru, multimediálních technologií a internetu
•	aplikuje algoritmický přístup k řešení problémů	
Učivo
•	publikování – formy dokumentů a jejich struktura, zásady grafické a typografické úpravy dokumentu, estetické zásady publikování
•	aplikační software pro práci s informacemi – textové editory, tabulkové kalkulátory, grafické editory, databáze, prezentační software, multimedia, modelování a simulace, export a import dat
•	algoritmizace úloh – algoritmus, zápis algoritmu, úvod do programování
6.	Průřezová témata
Průřezová témata vstupují do vzdělávání jako témata, která jsou v současnosti vnímána 
jako aktuální. Tato témata mají především ovlivňovat postoje, hodnotový systém a jednání žáků. Průřezová témata procházejí jako důležitý formativní prvek celým vzděláváním, proto vzdělávání 
na gymnáziu v tomto smyslu navazuje na průřezová témata v základním vzdělávání, kde se s nimi žáci setkávají poprvé.
Průřezová témata tvoří povinnou součást vzdělávání. Promítají se nejen svým výchovným zaměřením, ale i obsahem do vzdělávacích oblastí (oborů) a pomáhají doplňovat či propojovat, co si žáci během vzdělávání osvojili. Pojetí a funkce průřezových témat příznivě ovlivňují i proces utváření a rozvíjení klíčových kompetencí.
Všechna průřezová témata mají jednotné zpracování. Obsahují Charakteristiku průřezového tématu, v níž je zdůrazněn význam a postavení průřezového tématu ve vzdělávání na gymnáziu. Dále je vyjádřen vztah ke vzdělávacím oblastem a přínos průřezového tématu k rozvoji osobnosti žáka jak v oblasti postojů a hodnot, tak v oblasti vědomostí, dovedností a schopností.
Obsah průřezových témat doporučený pro vzdělávání na gymnáziu je rozpracován do tematických okruhů, které obsahují nabídku témat (činností, námětů). Všechny tematické okruhy jsou povinné (škola musí zařadit do svého ŠVP všechny tematické okruhy), hloubka, rozsah (výběr témat) a formy jejich realizace jsou zcela v kompetenci školy a konkretizují se v ŠVP.
Průřezová témata lze realizovat jako součást vzdělávacího obsahu vyučovacích předmětů, je možné jim věnovat samostatné projekty, semináře, kurzy, besedy apod., případně je lze realizovat jako samostatný vyučovací předmět. Uvedené formy lze libovolně kombinovat.
Účinnost výchovného působení průřezových témat je podporována také vytvořením odpovídajícího klimatu třídy i celé školy a kromě toho i využíváním dalších vhodných příležitostí (např. divadelní a filmová představení, televizní a rozhlasové pořady, výstavy, přednášky, besedy, výukové programy), se kterými se žáci setkají mimo školu.
Do vzdělávání na šestiletých dvojjazyčných gymnáziích jsou zařazena tato průřezová témata:
•	Osobnostní a sociální výchova;
•	Výchova k myšlení v evropských a globálních souvislostech;
•	Multikulturní výchova;
•	Environmentální výchova;
•	Mediální výchova.

6.1	Osobnostní a sociální výchova
Charakteristika průřezového tématu
Osobnostní a sociální výchova vyplývá na jedné straně z obecných tendencí vývoje tohoto světa a nároků, které takový vývoj před středoškolské vzdělání staví, a na druhé straně bezprostředně z výchozích kapitol RVP DG, které již výše zmíněné nároky reflektují. Osobnostní a sociální výchova pomáhá žákům vést zdravý a zodpovědný život jako jednotlivcům i členům společnosti, poskytuje žákům příležitosti přemýšlet o svých zkušenostech a o vlastním vývoji. Rozvíjí u nich sebeúctu, sebedůvěru a schopnost přebírat zodpovědnost za své jednání v různých životních situacích, 
při sebevzdělávání a při práci. Učí rozumět hodnotě mezilidských vztahů a respektovat názory, potřeby a práva ostatních.
Znalosti a dovednosti získané v rámci Osobnostní a sociální výchovy jim mohou pomoci též reagovat na morální, sociální a kulturní otázky, které před nimi vyvstávají na cestě životem.
Globalizace a další sociokulturní jevy přinášejí nemalému množství lidí řadu rizik (např. ohrožení psychické stability i fyzické existence nevhodným zacházením s produkty vědy a techniky; sociální problémy související s rychlostí a nepředvídatelností ekonomických pohybů; zvýhodňování podmínek pro globální terorismus; rychlé rozrušování dříve dlouhodobě stabilních sociálních vazeb a kulturních celků; devastace životního prostředí).
Současně s objevováním se a působením těchto rizik hledají lidé cesty, jak jim zabránit nebo jak redukovat jejich destruktivní dopady na jedince i společnosti. Jeden z podstatných směrů, jímž se tyto snahy ubírají, směřuje k pedagogicky ovlivňovanému osobnostnímu a sociálnímu rozvoji každého jedince ve společnosti. K takovému rozvoji, který by založil v lidech předpoklad schopností:
•	vytvářet a udržovat si maximum osobní stability, vyrovnávat se s riziky, pečovat o své psychosomatické zdraví;
•	pěstovat kvalitní mezilidské vztahy a v procesech sociální interakce ve všech jejích podobách (osobní, politické, interkulturní, profesní, společenské atd.) jednat co nejefektivněji ve prospěch svůj i druhých lidí.
Průřezové téma směřuje k:
•	rozvoji osobnostních, individuálních předpokladů každého jedince pro život se sebou samým i s druhými lidmi v aktuálním společenském kontextu;
•	rozvoji sociálních (interakčních, vztahových) dovedností pro život s druhými lidmi;
•	rozvoji etických předpokladů pro život ve společenství lidí a v tomto světě vůbec.
Akcent na rozvoj výše uvedených schopností, dovedností a předpokladů v rámci vzdělávání (a tedy také důvod zařazení tématu do RVP DG) vyplývá z aktuálního pojetí všeobecného vzdělání reagujícího na výše uvedené skutečnosti. Pokud má být gymnázium i nadále školou poskytující toto vzdělání, pak se prakticky nemůže vyhnout obecné tendenci rozvíjet obecně lidský potenciál žáků. Znamená to nejen orientovat je v kultuře a vědách, ale též nabídnout jim vzdělávací příležitost 
pro rozvoj různých typů životních dovedností. Jejich prostřednictvím může žák optimalizovat svou praktickou schopnost orientovat se v sociálních situacích a také zhodnocovat vzdělání, které mu gymnázium poskytne v jiných vzdělávacích oborech.
Průřezové téma svou obecností souvisí prakticky se všemi vzdělávacími oblastmi RVP DG. Oblast Jazyk a jazyková komunikace se setkává s tématy, která se v rámci průřezového tématu týkají mezilidské komunikace; oblast Člověk a příroda se může prolnout např. s tematikou ochrany a rozvoje fyzické složky osobnosti, zdravého životního stylu i biologického základu sociálního lidského chování, etiky ve vztahu k životnímu prostředí; oblast Člověk a společnost se může setkat s Osobnostní a sociální výchovou opět na poli komunikace, mezilidských vztahů, sociálních a ekologických problémů, interkulturních kontaktů a dovedností, na poli etiky lidského chování atd.; oblast Člověk a svět práce se snadno prováže s tématy týkajícími se práce na sobě samém, plánování života, rozvoje studijních dovedností, rozvoje řady sociálních dovedností a postojů potřebných 
pro spolupráci, organizování druhých lidí i zvládání konkurence; oblast Člověk a zdraví může být průřezovým tématem významně podpořena např. ve směřování ke zdravému životnímu stylu, psychohygieně a hygieně komunikace; oblast Umění a kultura má jednoznačně kontakt s průřezovým tématem díky akcentu na rozvoj kreativity, rozvoj emoční inteligence atd.

Přínos průřezového tématu k rozvoji osobnosti žáka
V oblasti postojů a hodnot má průřezové téma žákovi pomoci:
•	uvědomit si a respektovat přirozenost a hodnotu rozmanitosti projevů života, kultury a každého jednotlivého člověka;
•	uvědomit si, že téměř každý sociální nebo komunikační akt má svůj mravní rozměr;
•	uvědomit si hodnotu lidské spolupráce;
•	uvědomit si, že v různých životních situacích často nebývá pouze jediné řešení.
V oblasti vědomostí, dovedností a schopností má průřezové téma žákovi pomoci:
•	směřovat k porozumění sobě samému, vytvářet vyvážené sebepojetí:
-	rozpoznávat a zvládat vlastní pocity;
-	uvědomovat si své osobní kvality, dovednosti, úspěchy a potenciál a hodnotit je;
-	uvědomovat si svou vlastní identitu; 
-	rozvíjet sebedůvěru a zodpovědnost a využívat své schopnosti;
-	v souladu s tím nastavovat své osobní cíle a plánovat osobní rozvoj; 
-	uvědomovat si, jak mne vnímají ostatní, umět přijímat chválu i kritiku, úspěch i neúspěch pozitivním způsobem a umět se poučit ze zkušenosti;
-	prezentovat se účelně v různých situacích;
•	hledat cesty, jak čelit zátěžím vyplývajícím z charakteru života v dané době;
•	rozpoznávat faktory ovlivňující duševní energii a kreativitu;
•	nabýt specifické dovednosti (seberegulativní i komunikační) pro zvládání různých sociálních situací (komunikačně složité situace; soutěž; spolupráce; pomoc atd.);
•	vytvořit si rejstřík různých variant chování a zodpovědně se rozhodovat o využití různých typů chování a jednání v různých situacích;
•	porozumět sociální skupině, v níž žije;
•	tvořit kvalitní mezilidské vztahy, brát ohled na druhé; být si vědom svých práv, závazků a zodpovědnosti v rámci skupiny i práv a závazků druhých;
•	umět spolupracovat;
•	věnovat pozornost morálnímu jednání a interpretaci etických fenoménů ve vlastním jednání;
•	zkoumat reálie a témata každodenního života člověka;
•	znát základy teorie jevů, s nimiž se v Osobnostní a sociální výchově setkává, a zamýšlet se 
nad nimi.

Tematické okruhy průřezového tématu
	Poznávání a rozvoj vlastní osobnosti
•	„já“ sám o sobě, mé chování, myšlení a prožívání
•	jak rozumím vlastnímu tělesnému, psychickému a sociálnímu vývoji, jaký mám vztah k vlastnímu tělu a vlastní psychice 
•	jak jsem schopen vnímat se pozitivně
•	jak rozumím vlastní jedinečnosti 
•	jaká/jaký chci být a proč
•	co skutečně dělám a co mohu a chci udělat pro svůj osobní rozvoj
•	jak se obvykle chovám  jaké způsoby chování a jednání volím
•	můj vztah k lidem
•	jak se učím osvojovat si různé jevy ve škole i v životě mimo školu
•	co a jak mohu trénovat, aby se kvalita mého učení zlepšila
•	jak rozvíjet zdravý a bezpečný životní styl
•	jak být připraven na životní změny 
•	já a moje sociální role nynější i budoucí (žák, občan, rodič apod.)
	Seberegulace, organizační dovednosti a efektivní řešení problémů
•	reflexe sebeovládání – mapování situací, kdy užívám svou vůli
•	péče o sebe sama
•	předcházení zátěžovým situacím, stresům atd.
•	strategie zvládání zátěžových situací tak, aby co nejméně ublížily
•	relaxace
•	celková péče o vlastní zdraví
•	jak mohu používat komunikační dovednosti k odolávání neužitečnému nátlaku
•	kde vyhledávat informace a profesionální poradenství, jaké existují zdroje pomoci a organizace, které podporují jednotlivce a vztahy v době krize
•	jak jsem schopna/schopen si organizovat čas
•	systematičnost mých snah a činností
•	mé organizační schopnosti a dovednosti
•	já v roli vedoucí/vedoucího a v roli vedené/vedeného
•	jak ovládám myšlenkové postupy řešení problémů a co se v této oblasti mohu dále učit
•	jak se ovládám v situacích řešení problémů
•	jak a kdy činím ve svém životě rozhodnutí a důležité volby 
•	jak ovládám sociální dovednosti potřebné při řešení problémů v interakci s druhými lidmi a co se v této oblasti mohu dále učit
	Sociální komunikace
•	verbální a neverbální komunikace (specifika)
•	co vím o svém komunikačním chování
•	lidská komunikace a jak jí rozumím
•	dovednosti spojené s následujícími kvalitami komunikace a jak je mohu dále rozvíjet:
-	vnímající komunikace (na partnera orientované vnímání, aktivní naslouchání)
-	rozumějící komunikace (porozumění komunikačním signálům v řeči lidského těla i řeči slov ve vlastní kultuře i v kontaktu s kulturami jinými)
-	respektující komunikace (způsoby komunikačního chování respektujícího odlišnosti názorů, postojů, kultur, národností)
-	přesná komunikace (srozumitelnost, jasnost, přesnost sdělení, přesvědčování a argumentace)
-	pozitivní komunikace (vyváženost negativních a pozitivních výroků, otevřenost, komunikace partnerů jako inspirace)
-	tvořivá komunikace (plynulost, pohotovost, bohatost, výrazovost, nápaditost, estetizovanost komunikace)
-	účelově efektivní komunikace (otevřenost, asertivita, komunikační taktiky, účelné způsoby komunikace při spolupráci, vyjednávání a při řešení problémových, resp. konfliktních situací)
	MORÁLKA VŠEDNÍHO DNE
•	jaké jsou mé hodnotové žebříčky
•	jakou morálku vyznávám ve vztahu k sobě, ve vztahu k ostatním lidem (kulturám), 
ve vztahu k přírodě a životnímu prostředí vůbec
•	jak morálně jednám v praktických situacích všedního dne
•	jak přebírám zodpovědnost v různých situacích 
•	jak hodnotím morálku vlastního jednání a jak rozlišuji mezi dobrem a zlem ve svém životě
•	jak mohu rozvíjet dobré vztahy k lidem
•	jak se mohu angažovat ve prospěch druhých lidí (pomoc, spolupráce, podíl 
na demokratickém fungování společnosti, osobní angažovanost ve společenských otázkách)
•	moje hodnoty a moje sociální role současné i budoucí (žák, sportovec, přítel, rodič, občan, zaměstnanec a další) 
•	já a sociální a morální dilemata doby, v níž žiji
	Spolupráce a soutěž
•	můj vztah ke spolupráci a k soutěži 
•	které mé osobnostní předpoklady jsou výhodné a naopak nevýhodné pro situace spolupráce a které pro situace soutěžení, konkurence atd.
•	nakolik chci být originální a nakolik se umím přizpůsobovat druhým
•	jak se ovládám v situacích, kdy se věci nedějí podle mé představy
•	jak spolupracovat s lidmi, kteří jsou jiní než já sám, a jak rozvíjet vztahy s dospělými 
•	jak jsem schopen přijímat názory druhých lidí jako možná východiska pro svůj další rozvoj
•	jak fungovat jako člen skupiny a komunity, jak prokazovat ochotu ke spolupráci s ostatními
•	sociálně-komunikační dovednosti výhodné pro spolupráci (jasná komunikace, argumentace, řešení sporů)
•	jak mohu a umím pomáhat, podporovat jiné lidi, poskytovat rady 
•	jak se mohu a jsem ochoten podílet na obecně prospěšných aktivitách
•	jak umím rozpoznat situace soutěže a jak je prožívám
•	jak zvládám situace soutěže a jaké v nich používám taktiky

6.2	Výchova k myšlení v evropských a globálních souvislostech
Charakteristika průřezového tématu
Průřezové téma Výchova k myšlení v evropských a globálních souvislostech představuje v RVP DG kritický pohled na aktuálně chápané globalizační a rozvojové procesy současného světa. Rostoucí propojování aktivit ve všech oblastech lidského života, vnímání globálních hospodářských, sociálních, politických, kulturních a environmentálních příznivých prvků a jevů, ale i problémů, proniknutí 
do podstaty evropské integrace a porozumění sobě samému v tomto kontextu, to vše jsou hlavní přínosy daného tématu pro vzdělávání na gymnáziu.
Nejvhodnějším způsobem, jak toto průřezové téma efektivně naplňovat, je jeho integrace do různých vzdělávacích oblastí, vzdělávacích oborů a vyučovacích předmětů. Silnou stránkou průřezového tématu je získané informace takto zařazovat do uceleného systému vědomostí, dovedností, schopností, postojů a hodnot, se kterými žák gymnázia vstupuje do života. Příležitosti k realizaci průřezového tématu poskytuje celý RVP DG. Především je to vzdělávací oblast Člověk a společnost ve všech jejích součástech se zvláštním důrazem na výchovu k občanství a politické kultuře (vzdělávací obor Občanský a společenskovědní základ, zejména tematický okruh Mezinárodní vztahy, globální svět, a také vzdělávací obor Dějepis), dále rovněž oblasti Jazyk a jazyková komunikace a Umění a kultura. Ve vzdělávací oblasti Člověk a příroda se evropská a globální dimenze uplatňuje především ve vzdělávacím oboru Geografie, kde zahrnuje prakticky všechny tematické okruhy (Přírodní prostředí, Sociální prostředí, Životní prostředí, Regiony), dále ve vzdělávacím oboru Biologie (v ekologické tematice všech okruhů). Nelze však opomenout také dílčí tematiku obsaženou v dalších vzdělávacích oborech této oblasti (Fyzika, Chemie) – vztah člověka k technice a technologiím, stejně tak i výchovu ke zdravému životnímu stylu, tělesné kultuře a posilování fyzické odolnosti (vzdělávací oblast Člověk a zdraví). Nezastupitelným prostředkem k realizaci evropské a globální dimenze je v RVP DG vzdělávací oblast Informatika a informační a komunikační technologie. Využívání těchto technologií umožňuje aktivní postupy a formy učení a účast v mezinárodní komunikaci a projektech. Současné globalizační a rozvojové procesy jsou podporovány šířením dalších moderních technologií (chemické technologie, biotechnologie, technologie v lékařství, průmyslové technologie), bez kterých není možný vědecký a společenský (udržitelný) rozvoj.
Realizace Výchovy k myšlení v evropských a globálních souvislostech ve školní praxi přesahuje možnosti tradiční předmětové výuky. Vyžaduje efektivní týmovou spolupráci učitelů, aplikaci inovačních a netradičních vzdělávacích a výchovných postupů, technik, metod a forem, kooperaci mezi žáky, vytváření projektů, využívání a podporu mimotřídních forem a zájmových aktivit. Realizaci průřezového tématu podporují také např. kontakty s významnými osobnostmi veřejného života, se sociálními partnery, s humanitárními organizacemi, s kulturními a společenskými institucemi v regionu nebo spolupráce se zahraničními partnerskými školami, zvláště evropskými.

Přínos průřezového tématu k rozvoji osobnosti žáka
V oblasti postojů a hodnot má průřezové téma žákovi pomoci:
•	přijímat zodpovědnost za sebe a za svět, ve kterém žije;
•	aktivně se podílet na řešení místních problémů, přispívat k řešení problémů na regionální, národní i mezinárodní úrovni, a to i v situacích vyžadujících dlouhodobé společné úsilí;
•	být vnímavý ke kulturním rozdílnostem, chápat je jako obohacení života, učit se porozumět odlišnostem;
•	uvědomovat si potřebu a přínos mezilidské soudržnosti a spolupráce; 
•	ctít a rozvíjet duchovní a etické hodnoty, zejména racionalitu, toleranci, sociální spravedlivost a demokracii;
•	respektovat odlišné názory a pohledy jiných lidí na svět;
•	být solidární s lidmi žijícími v obtížných podmínkách;
•	vnímat, respektovat a ochraňovat hodnoty světového a evropského kulturního dědictví;
•	vnímat dopady a důsledky globalizačních a rozvojových procesů, rozlišovat mezi nimi příznivé i nepříznivé prvky a jevy, učit se hledat kompromisy;
•	zaujímat konstruktivní postoje k naléhavým otázkám míru a lidských práv v konkrétních životních situacích;
•	bránit se proti násilí, teroru a škodlivým vlivům, které jsou nepříznivým důsledkem globalizačních procesů;
•	uvědomit si zodpovědnosti a práva evropského občana, pochopit podstatu evropského občanství.
V oblasti vědomostí, dovedností a schopností má průřezové téma žákovi pomoci:
•	myslet systémově a hledat souvislosti mezi jevy a procesy;
•	spolupracovat aktivně a efektivně s jinými lidmi, vcítit se při poznávání a posuzování jejich názorů do situace a prostředí, ze kterého vycházejí jejich přístupy;
•	vytvořit si na základě osvojených informací vlastní názor, umět ho vyjádřit a obhajovat ho argumentací v diskusích o politických, ekonomických a sociálních problémech v kontextu s evropskými a globálními vývojovými tendencemi;
•	umět přijmout názor ostatních a korigovat své původní pohledy na danou problematiku;
•	využívat lokální, regionální a mezinárodní příležitosti k ověření občanských dovedností a demokratických mechanismů a struktur;
•	srovnávat odlišnosti a shodnosti kultury a životního stylu v Evropě a ve světě, využívat k tomu vlastní zkušenosti, veřejné informace a uměleckou tvorbu;
•	kriticky zhodnotit a využít zkušenost z jiného kulturního prostředí;
•	chápat historickou kontinuitu v evropském a globálním kontextu ve vztahu k vývoji vlastního národa a státu;
•	vnímat a hodnotit lokální a regionální jevy a problémy v širších evropských a globálních souvislostech; 
•	projevovat solidaritu s postoji evropských a jiných národů usilujících o harmonický rozvoj, mír a demokracii;
•	uvažovat a nacházet řešení problémů a konfliktů s ohledem na historickou zkušenost Evropy a jiných částí světa;
•	orientovat se v neznámém prostředí a mezinárodních situacích;
•	osvojit si sociální a kulturní dovednosti usnadňující interkulturní a mezinárodní komunikaci;
•	získávat praktické dovednosti pro osobní a pracovní život v otevřeném evropském prostoru.

Tematické okruhy průřezového tématu
	GLOBALIZAČNÍ A ROZVOJOVÉ procesy
•	teoretická základna pojmu globalizace: jak se promítají vývojové procesy současného světa do každodenního společenského života, do života každého člověka
•	historické přístupy k procesům globalizace: vnímání vývojových procesů probíhajících v určitých historických etapách, zprvu nerovnoměrně v různých regionech světa, později již na celosvětové (globální) úrovni
•	geografické vnímání globalizace: charakteristika vývojových procesů a změn uskutečňujících se v určitém prostoru a v čase a projevujících se rozvojem techniky, rostoucí dynamikou v pohybu informací, kapitálu, zboží, spotřeby a lidí ve společenském prostředí; zvyšující se inovací, intenzitou a rychlostí hospodářských a sociálních vazeb, výměn a činností, které stále více překračují tradiční politické, ekonomické, kulturní a geografické hranice; zvyšováním vzájemné závislosti
•	perspektivy společenského rozvoje v kontextu globalizačních procesů: aspekty, dimenze a měřítka společenského rozvoje, kladné a záporné projevy a tendence
•	ekonomický rozvoj a globalizace: soubor procesů vedoucích k propojování výrobců a spotřeby v celosvětovém měřítku se sociálními a politickými dopady: internacionalizace světového hospodářství – národní státy, nadnárodní společnosti, globální trh a spotřeba; globální ekonomická nerovnost – nerovnoměrnost v rozložení a rozvoji světového hospodářství, centra a periferie výroby a spotřeby; koncentrace hospodářské a politické moci
•	globalizace a kulturní změny: procesy podporující stejnorodost a rozdílnost kulturního prostředí, snižování kulturní rozmanitosti na Zemi, šíření tzv. globální kultury a jeho důsledky
•	lokální kulturní prostředí v procesu globalizace: posilování místních zájmů, komunit a identit (protikladný proces tzv. glokalizace vůči globalizaci)
•	kulturní okruhy ve světě a v Evropě: etnická, jazyková a náboženská rozmanitost, civilizační okruhy, jejich specifikace, rozdíly a možnosti spolupráce; prolínání světových kultur, etnické, náboženské a kulturní konflikty jako důsledek globalizace
•	člověk jako jedinec v globálním kontextu: diskuse o tom, jak vyjádřit osobní identitu (rozumět sám sobě, chápat sám sebe uvnitř společnosti); chápání národní a evropské identity, vlivy na člověka jako jedince ve společnosti v lokálním, regionálním a globálním kontextu
	GLOBÁLNÍ PROBLÉMY, JEJICH PŘÍČINY A DŮSLEDKY
•	nerovnoměrný vývoj světa: hospodářské, etnické, náboženské, ideologické, politické a kulturní konflikty, hlavní světová ohniska napětí, terorismus
•	chudoba a bohatství: rozdílné aspekty a kritéria hodnocení
•	nerovnost v ekonomickém a společenském rozvoji: tzv. rozdělený svět; mezinárodní dluh
•	světový populační vývoj, mezinárodní migrace a migrační politika, azylové a uprchlické hnutí
•	zdraví v globálním kontextu: nerovnosti v oblasti zdraví a zdravého životního stylu
•	vzdělání v globálním kontextu: nerovnosti v oblasti vzdělávání
•	životní prostředí a udržitelný rozvoj: globální environmentální problémy přírodního a společenského prostředí
•	nerovnost mezi muži a ženami v globálním kontextu, problematika genderu
•	lidská práva v tzv. rozděleném světě: občanská, politická, ekonomická, sociální, kulturní; dětská práva, organizace zabývající se lidskými právy
•	politické přístupy a postupy v rozhodování na místní a globální úrovni: vládní a nevládní sektor
	HUMANITÁRNÍ POMOC A MEZINÁRODNÍ ROZVOJOVÁ SPOLUPRÁCE
•	historické kořeny rozvojové spolupráce: kolonialismus, dekolonizace, studená válka
•	mezinárodní instituce na pomoc rozvojové spolupráci: světové finanční, ekonomické, kulturní a náboženské instituce, OSN
•	možnosti zapojit se do rozvojové spolupráce: organizace v oblasti humanitární pomoci a rozvojové spolupráce v národním a mezinárodním měřítku, nadace a fondy podporující lidi v tísni, jejich funkce
•	lidský rozvoj a jeho různé dimenze: udržitelný život a rozvoj, rozvojové cíle tisíciletí (projekt Millenium Development Goals) – konkrétní cíle v oblasti rozvoje a odstraňování chudoby
•	humanitární pomoc a rozvojová spolupráce: solidarita s postiženými zeměmi a oblastmi; rozvojová spolupráce reprezentující veškeré aktivity, které se snaží reagovat na dlouhodobé problémy chudých zemí; důvody, způsoby a formy realizace
•	světový obchod: mezinárodně organizovaný spravedlivý obchod (Fair Trade) a problémy jeho naplňování
	ŽIJEME V EVROPĚ
•	geografický a geopolitický profil Evropy, evropské jazykové a kulturní okruhy
•	evropské kulturní kořeny a hodnoty: křesťanství, demokracie, právo, umění, věda, hospodářství
•	shody a rozdíly v životním stylu evropských zemí
•	evropský integrační proces: historické ohlasy, vývoj po druhé světové válce, Evropská unie, společné politiky a instituce EU; Česká republika v Evropské unii, další významné evropské instituce a organizace 
•	významní Evropané: výběrová mozaika světově významných představitelů evropské politiky, vědy a kultury; význační Evropané a jejich vliv na českou politiku, vědu a kulturu
•	významní Evropané z českého prostředí: výběrová mozaika evropsky a světově významných reprezentantů politiky, vědy a kultury pocházejících z území Čech, Moravy a českého Slezska
•	historický vývoj českého národa v evropském kontextu a jeho hlavní etapy
•	politické aspekty postavení českých zemí v Evropě a ve světě: podstatné vývojové mezníky
•	ekonomický vývoj českých zemí v evropském a světovém kontextu: zásadní transformační procesy
•	vztahy ČR se sousedními zeměmi a spolupráce s nimi, středoevropské iniciativy
	Vzdělávání v Evropě a ve světě
•	vzdělávací politika EU a její projekce do vzdělávacího systému v ČR
•	vzdělávací programy EU a možnosti účasti v nich
•	proces utváření evropského vzdělávacího prostoru a mobilita ve vzdělávání
•	podmínky a možnosti studia v zahraničí
•	významné zahraniční univerzity
•	stipendia na zahraničních univerzitách
•	srovnávací charakteristiky vzdělávání na gymnáziích v ČR a v obdobných školách v zahraničí, profily absolventů a závěrečné zkoušky (maturita), kompatibilní prvky a rozdíly

6.3	Multikulturní výchova
Charakteristika průřezového tématu
Multikulturní výchova zaujímá významné místo v současné i budoucí společnosti založené 
na multikulturních vztazích. Zásadní význam má zejména pro mladé lidi, kteří se připravují pro život v prostředí, v němž se setkávají a budou se ve stále větší míře setkávat s příslušníky jiných národností, etnik, náboženství, s lidmi jiného životního stylu a jiných uznávaných hodnot. Jejím úkolem je především rozvíjet porozumění žáků sobě samým a hodnotám své kultury, podpořit jejich integraci v širším multikulturním prostředí při zachování vlastní kulturní identity. Škola má při působení na žáky v tomto směru funkci vzdělávací i výchovnou. Aby byla multikulturní výchova úspěšná a efektivní, musí prolínat celým výchovným a vzdělávacím prostředím školy, týkat se také mezilidských vztahů ve škole, mezi učiteli a žáky, mezi žáky navzájem, mezi učiteli a rodinou. Důležité je i klima třídy na pozadí širšího školního a společenského prostředí a v neposlední řadě také osobnost učitele a jeho kompetentnost apod.
Průřezové téma Multikulturní výchova se neomezuje jen na informace, které žáci získají zejména ve vzdělávacích oborech Český jazyk a literatura, Cizí jazyk, Občanský a společenskovědní základ, Dějepis, Geografie, které mají s multikulturní výchovou úzkou souvislost, ale snaží se stimulovat, ovlivňovat či korigovat postoje, hodnotový systém a jednání žáků, posilovat jejich schopnosti začlenit se do multikulturních aktivit a být úspěšní v mezinárodní spolupráci. Multikulturní výchova se zaměřuje zejména na poznání a pochopení kulturních diferencí mezi lidmi nejrůznějšího původu, mezilidské vztahy, interkulturní komunikaci a přizpůsobení životu v multikulturní společnosti.

Přínos průřezového tématu k rozvoji osobnosti žáka
V oblasti postojů a hodnot má průřezové téma žákovi pomoci:
•	chápat, že všichni lidé jsou odlišné osobnosti s individuálními zvláštnostmi, bez ohledu na svůj původ a odlišné projevy sociokulturních vzorců;
•	respektovat jedinečnost, důstojnost a neopakovatelnost života, chápat lidskou bytost 
jako nedílnou jednotu tělesné a duševní stránky osobnosti, ale i jako součást etnika;
•	respektovat skutečnost, že každý člověk pochází z nějakého etnika, a ztotožňovat se s názorem, že všechny etnické skupiny jsou rovnocenné a že všichni lidé mají právo žít společně a spolupracovat;
•	uvědomit si svou vlastní kulturní identitu;
•	uvědomovat si důležitost integrace jedince v rodinných, vrstevnických a profesních vztazích, chápat člověka jako společenskou bytost a znát hlavní typy sociálních útvarů;
•	uvědomovat si význam kvality mezilidských vztahů pro harmonický rozvoj osobnosti;
•	utvářet si představu o pojmu lidská solidarita a zaujímat adekvátní etické postoje v kritických fázích života, rozlišovat pozitivní asertivitu od bezohledné a egoistické seberealizace;
•	uplatňovat základní morální normy, aplikovat je ve vlastním životě a umět aktivně čelit projevům amorality, intolerance, xenofobie, diskriminace a rasismu;
•	uvědomovat si neslučitelnost etnické, náboženské či jiné intolerance s demokracií;
•	vnímat multikulturalitu jako prostředek vzájemného obohacování různých etnik;
•	chápat, respektovat a aktivně hájit myšlenku, že každý jedinec má odpovědnost za to, aby byla odstraněna diskriminace a předsudky vůči lidem různých etnických skupin, národností, barvy pleti, náboženství, sociálního původu, pohlaví a sexuální orientace;
•	chápat význam studia cizích jazyků jako zdroje poznávání pro osobní život, celoživotní vzdělávání, pracovní aktivity, mezinárodní komunikaci a kooperaci;
•	vnímat sebe sama jako občana, který se aktivně spolupodílí na přetváření společnosti, aby lépe sloužila také zájmům minoritních skupin.
V oblasti vědomostí, dovedností a schopností má průřezové téma žákovi pomoci:
•	rozumět základním pojmům multikulturní terminologie (národ, kultura, etnicita, identita, asimilace, integrace, inkluze, kulturní pluralismus, globalizace, xenofobie, rasismus, intolerance a extremismus), znát nejvýznamnější národní symboly a zásady jejich používání;
•	získat prostřednictvím vzdělávání v cizích jazycích a dalších předmětech vědomosti, praktické dovednosti a přehled o sociokulturním prostředí jiné jazykové oblasti;
•	poznávat jazykové zvláštnosti různých etnik v dnešním multilingvním a multikulturním světě;
•	dokázat objasnit obsah pojmů majorita a minorita, sociální smír aj., mít představu o postavení národnostních a dalších menšin;
•	rozpoznat projevy rasové nesnášenlivosti, umět vysvětlovat příčiny xenofobie v minulosti i současnosti;
•	rozumět podstatě nejzávažnějších sociálněpatologických jevů i jejich důsledkům 
pro společnost;
•	znát nejdůležitější mezinárodní organizace k podpoře multikulturality a orientovat se v jejich funkcích.

Tematické okruhy průřezového tématu 
Základní problémy sociokulturních rozdílů
•	jak se projevuje sociokulturní rozrůzněnost v regionech ČR a v Evropě
•	jaké jsou modely soužití různých sociokulturních skupin, co je podstata multikulturalismu
•	v čem spočívají rozdíly mezi asimilací, integrací, inkluzí
•	jaká je v současné době situace, pokud jde o imigraci do ČR (ve srovnání s některými jinými zeměmi v Evropě, např. Švédskem, Švýcarskem, Nizozemskem)
•	které příčiny způsobují imigraci (historické, sociální, ekonomické)
•	které příčiny způsobují etnickou, náboženskou a jinou nesnášenlivost jako možný zdroj mezinárodního napětí (interkulturní konflikt) a jak jí předcházet
•	jaké postoje a jednání provázejí xenofobii, rasismus, intoleranci a extremismus
•	jaké jsou postoje a jednání občana České republiky a Evropana ve vztahu k imigraci 
jako jevu současnosti, k imigrantům a k imigrační politice státu (Evropské unie)
Psychosociální aspekty interkulturality
•	jaké představy mám o imigrantech, žadatelích o mezinárodní ochranu, uprchlících
•	jak ovlivňují předsudky a stereotypy styk příslušníků majority s cizinci a příslušníky minority
•	jak reaguji na osoby, jejichž myšlení, cítění a jednání vychází z odlišné kultury, než je má vlastní
•	z čeho vzniká strach z cizinců
•	jak mohu změnit své monokulturní představy o lidech na představy multikulturní
•	jak je možné změnit a zlepšit porozumění mezi lidmi různého kulturního původu, náboženství, světového názoru apod.
Vztah k multilingvní situaci a ke spolupráci mezi lidmi z různého kulturního prostředí
•	jak se mohu naučit využívat jazykovou a kulturní pluralitu pro potřebnou diskusi jazykové a kulturní rozrůzněnosti (v ČR, v Evropě)
•	jakými prostředky mohu rozvíjet své jazykové kompetence pro kontakt a spolupráci s příslušníky jiných etnik (v ČR, v Evropě)
•	na které instituce a organizace (v ČR, v Evropě) se mohu obrátit s žádostí o pomoc 
při řešení problémů multikulturního charakteru
•	jak používat jazyk, aby byl zbaven rasistických a diskriminujících výrazů
•	jak mluvit o jiných lidech jako o bytostech, které se odlišují barvou pleti či etnickou příslušností, náboženstvím, odlišnou sexuální orientací apod., aniž by se znevažovala jejich rovnoprávnost
•	jak se naučit respektovat, že každý jazyk má své specifické rysy, žádný není nadřazen jiným jazykům

6.4	
Environmentální výchova
Charakteristika průřezového tématu
V době, kdy jsme svědky rychlého zhoršování stavu globálních životodárných systémů z hlediska podmínek udržitelného rozvoje, stala se environmentální výchova důležitým tématem. Problémy, jež z větší části způsobil člověk (úbytek stratosférického ozónu, znečištění životního prostředí, nastupující změna klimatu, vyčerpání přírodních zdrojů, destrukce přírodních ekosystémů, rychle rostoucí lidská populace, vznik nových epidemií a onemocnění), vyžadují k řešení a prevenci „environmentálně“ vzdělaného občana.
Environmentální výchova představuje nezastupitelný významný předpoklad udržitelného rozvoje, jenž patří i mezi prvořadé zájmy Evropské unie. Základním předpokladem nastoupení cesty k udržitelnému rozvoji je zvýšení ekologického vědomí lidí a jejich odborná připravenost 
na kvalitativně nové přístupy v celé technicko-ekonomické a sociální oblasti. Z těchto důvodů se stává environmentální výchova průřezovým tématem vzdělávání na gymnáziu a jedním ze základních pilířů vzdělávání pro udržitelný rozvoj.
Environmentální problémy, jež se v reálném světě vyskytují, se jen málokdy dají vysvětlit pouze v kontextu poznatků jedné disciplíny. Základ pro toto průřezové téma je tedy v celé řadě vzdělávacích oborů, a to jak přírodovědných – Biologie, Chemie, Fyzika, Geografie a Geologie, tak v oborech společenskovědních – Občanský a společenskovědní základ, Dějepis, Člověk a svět práce, Výchova ke zdraví. V pojetí environmentální výuky je tedy nutný posun od tradiční oborové výuky k výuce oborově integrované. Dochází k propojování poznatků a zkušeností z různých oborů a tyto zkušenosti a poznatky jsou potom využívány pro konkrétní řešení environmentálních problémů v praxi (Proč mám třídit odpad? Jak budu vytápět svůj dům a proč? apod.). Také proto není obsah průřezového tématu zpracován tradičně – pouhým výčtem učiva, ale v podobě problémových otázek, přičemž každá otázka v sobě zahrnuje řadu dílčích problémů. Důležitým aspektem je nejen vlastní obsah výuky, ale i používané prostředky a působení prostředí. Významnou součástí realizace průřezového tématu může proto být např. ekologizace provozu a prostředí školy, zaměření na řešení problémů v obci a okolí a na spolupráci s různými partnery mimo školu.

Přínos průřezového tématu k rozvoji osobnosti žáka
V oblasti postojů a hodnot má průřezové téma žákovi pomoci:
•	uvědomovat si specifické postavení člověka v přírodním systému a jeho odpovědnost za další vývoj na planetě;
•	projevovat pokoru, úctu k hodnotám, které neumí vytvořit člověk, oceňovat hodnotu přírody, vnímat a být schopen hodnotit různé postoje k postavení člověka v přírodě a k chování člověka vůči přírodě;
•	pochopit, že člověk z hlediska své existence potřebuje využívat přírodní zdroje ve svůj prospěch, ale vždy tak, aby nedošlo k nevratnému poškození životního prostředí;
•	uvědomit si, že k ochraně přírody může napomoci každý jedinec svým ekologicky zodpovědným přístupem k běžným denním činnostem;
•	vnímat místo, ve kterém žije, a změny, které v něm probíhají, a cítit zodpovědnost za jeho další vývoj, a to nejen z hlediska životního prostředí.
V oblasti vědomostí, dovedností a schopností má průřezové téma žákovi pomoci:
•	poznat složitou propojenost přírodních systémů a pochopit, že narušení jedné složky systému může vést ke zhroucení celého systému;
•	znát z vlastní zkušenosti přírodní a kulturní hodnoty ve svém okolí, uvažovat o nich v souvislostech a chápat příčiny a následky jejich poškozování;
•	hledat příčiny neuspokojivého stavu životního prostředí v minulosti i současnosti a hledat možnosti dalšího vývoje;
•	pochopit velkou provázanost faktorů ekologických s faktory ekonomickými a sociálními a být schopen vybrat optimální řešení v reálných situacích;
•	nahlížet různé aspekty ekologických problémů, vytvářet si vlastní názor a postoj k nim;
•	uvědomit si vliv znečištěného prostředí na lidské zdraví;
•	dozvídat se, jaké možnosti mám jako občan při ochraně životního prostředí, a umět je využívat;
•	získat praktické dovednosti a návyky pro běžné denní činnosti napomáhající ke zlepšení životního prostředí;
•	propojit poznatky a dovednosti z jednotlivých vzdělávacích oblastí a využívat je při řešení environmentální problematiky.

Tematické okruhy průřezového tématu
Problematika vztahů organismů a prostředí
•	jak ovlivňuje prostředí organismy, které v něm žijí, a které abiotické/biotické vlivy na organismus působí
•	jak lze charakterizovat populace, jejich vlastnosti a vzájemné vztahy
•	jak probíhá tok energie a látek v biosféře a v ekosystému
Člověk a životní prostředí
•	jak ovlivňuje člověk životní prostředí od počátku své existence po současnost a jaké je srovnání těchto forem ovlivňování z hlediska udržitelnosti
•	čím jsou významné organismy pro člověka, jaké jsou příčiny vzniku a zániku některých rostlinných a živočišných druhů a jaké jsou formy jejich ochrany
•	jaké zdroje energie a suroviny člověk na Zemi využívá a jaké klady a zápory se s jejich využíváním a získáváním pojí
•	jakým způsobem člověk využívá vodu, jaké jsou nejčastější příčiny jejího znečištění, čím je způsoben nedostatek pitné vody a jaký má dopad na společnost
•	k čemu člověk využívá půdu a jaké důsledky z toho pro životní prostředí vyplývají
•	jaké jsou příčiny rychlého růstu lidské populace a jaký vliv má tento růst na životní prostředí
•	které vlivy prostředí ohrožují zdraví člověka
•	jaké jsou příčiny a důsledky globálních ekologických problémů a jaký postoj k tomu zaujímají zainteresované skupiny
•	jaké jsou nástroje a možnosti řešení globálních ekologických problémů (např. legislativní, dobrovolné/občanské, institucionální, technologické apod.) a jaké jsou možnosti zapojení jednotlivce do jejich řešení.
•	které základní principy se pojí s myšlenkou udržitelného rozvoje
•	jaké jsou prognózy globálního rozvoje světa na podkladě současného environmentálního jednání lidstva
Životní prostředí regionu a České republiky
•	s kterými problémy z hlediska životního prostředí se ČR a region nejvíce potýká
•	jaká je historie a současný stav ochrany přírody a krajiny v ČR
•	které z institucí v ČR se zabývají problematikou životního prostředí
•	jaká jsou nejvýznamnější legislativní opatření v oblasti životního prostředí a jak tato opatření ovlivňuje Evropská unie
6.5	Mediální výchova
Charakteristika průřezového tématu
Zařazení průřezového tématu Mediální výchova do RVP DG vychází z toho, jakou povahu má současná společnost. Klíčovým jevem současnosti je obohacení života o proces „medializace“, tedy o skutečnost, že velká většina informací je zprostředkována masovými médii, jejichž produkce má svou vlastní logiku, své zákonitosti – a ty je třeba znát a rozeznávat. V úhrnu všech komunikačních aktivit neustále vzrůstá podíl těch, jež jsou stimulovány, vynucovány a zajišťovány moderními zprostředkujícími technologiemi – jinými slovy, že neustále stoupá účast jednotlivců i skupin 
na mediální komunikaci. Poznávání světa i rozhodování v rozmanitých životních situacích 
od intimního života až po volební chování se děje – mimo jiné – pod jistým vlivem sdělení, která nabízejí tzv. masová média. Tato média jsou ale zároveň součástí globalizující se ekonomiky, jejímž podstatným rysem je masový důraz na spotřebu, prožitek a přítomnost – rysy příznačné pro tzv. masovou společnost. To je trend, který s sebou přináší řadu výhod a obohacení, leč i velké množství rizik (od možné ztráty orientace ve společnosti a v jejích normách a hodnotách až po izolaci a možnost sociopatologického chování). Současná společnost proto vyžaduje, aby se její členové dokázali 
co nejsamostatněji orientovat v mediální nabídce (od produktů „tradičních“ masových médií 
po možnosti „nových“ síťových médií). Tento požadavek je natolik silný a významný, že zvládnutí mediální nabídky se stává kompetencí svého druhu. Postavení masových médií a mediální komunikace v životě člověka je zcela zřetelně jedním z faktorů kvality jeho života, faktorem natolik významným, že s médii není možné nakládat toliko intuitivně, nýbrž především poučeně – je třeba dosáhnout „mediální gramotnosti“. Proto se soustavná příprava pro „život s médii“ – tedy mediální výchova – stává samozřejmou a běžnou součástí vzdělávání ve všech vyspělých společnostech. Současný člověk musí být vybaven poznatky a dovednostmi, které mu umožní orientovat se v masově mediální produkci, využívat ji, ale nepodléhat jí.
Mediální gramotnost představuje soubor poznatků a dovedností, které člověku umožňují nakládat s mediální produkcí, jež se mu nabízí, účelně a poučeně, dovoluje mu média využívat 
ku svému prospěchu a dává mu nástroje, aby dokázal ty oblasti mediální produkce, které se jím snaží skrytě manipulovat, odhalit.
Mediální výchova se zaměřuje na to, aby v žácích – pomocí rozborů reálné mediální produkce a prostřednictvím vlastní tvorby mediálních produktů a osvojování poznatků o fungování médií 
ve společnosti – soustavně rozvíjela jejich schopnost kriticky a tvořivě nakládat s médii a jejich produkcí, využívat mediální nabídku a udržovat si od ní odstup. Koncepce mediální výchovy se tedy opírá o představu mediální gramotnosti jako souboru dovedností a vědomostí nutných pro orientaci v nepřehledné a neprůhledně strukturované nabídce mediálních produktů, které vytvářejí (znakové, resp. symbolické) prostředí, v němž se současný člověk pohybuje. Mediální výchova by měla vést 
na jedné straně k obohacení života výchovou k racionálnímu a hodnotnému využívání mediální produkce, na druhé straně ke snížení rizik, jež mediální produkce představuje. Měla by pedagogickými prostředky navozovat směr osobnostního a sociálního vývoje, který by v žácích založil následující předpoklady:
•	posílení vědomí vlastní jedinečnosti;
•	udržování kritického odstupu od modelů životního stylu, nabízejících se v masových médiích;
•	včlenění masových médií do souboru využívaných zdrojů informace, vzdělávání a zábavy;
•	kritické prověřování mediálních sdělení ostatními zdroji.
Mediální výchova zahrnuje dvě základní oblasti:
•	vědomostní
-	společenskovědní – nabízí základní poznatky o roli médií ve společnosti a jejích dějinách – jejím přínosem má být to, že si žáci uvědomí význam médií pro život společnosti, zjistí, jakou roli média sehrávají v každodenním životě (organizují rytmus dne, nabízejí vzory chování, odrážejí vztahy nadřazenosti a podřazenosti apod.) i v historicky vypjatých okamžicích (není náhodou, že zlomové okamžiky nejmodernějších českých dějin se vztahují k „bojům o rozhlas“, vždyť rozhlas je rychle reagující, obecně dostupné médium);
-	mediovědní – nabízí základní poznatky o médiích samotných a jejich chování, poskytuje postupy pro kritický přístup k mediální produkci – jejím přínosem má být to, že si žáci uvědomí „mediální logiku“ promítající se do mediálních produktů (pravidelnost a předvídatelnost zpravodajství, stereotypní vnímání menšin, orientaci na spotřební chování, podporu ekonomického úspěchu apod.);
•	dovednostní – umožňuje vlastní mediální produkci – jejím přínosem je to, že žáci vlastní prací poznají, za jakých okolností mediální produkce vzniká, čím je podmiňována a omezována, jakou roli hraje orientace na vzbuzení zájmu, jakou roli hraje potřeba fungujícího týmu apod.
Průřezové téma svým věcným obsahem souvisí především s těmi vzdělávacími obory, které mají humanitní, sociálněvědní nebo psychologickou povahu, tedy především se vzdělávacími obory: Občanský a společenskovědní základ, Český jazyk a literatura, Dějepis.
Občanský a společenskovědní základ
Mediální výchova přináší žákům především doplnění představy o fungování rozhodovacích procesů v politické komunikaci (význam médií a „medializace“, funkce veřejného prostoru, rizika mediální manipulace), o moci a její demokratické kontrole (představy o společenské úloze žurnalistiky – „čtvrtý stav“, „hlídací pes demokracie“ apod.), o veřejnosti a veřejném mínění (zvláště postavení výzkumů veřejného mínění v mediální produkci). Dále jim nabízí představu o současných trendech v mediální produkci podmíněných masovostí mediální produkce a její orientací na zisk a spotřebu (depolitizace politických témat, zezábavňování, zestejňování).
Český jazyk a literatura
Mediální výchova nabízí žákům aplikaci představ o konstrukci významu předváděného (je třeba ukázat, že když se nějaký charakteristický rys něčemu přisuzuje, například osobě ve zpravodajství, postavě v seriálu či účastníkovi reality show, nemusí to být jeho skutečná vlastnost, nýbrž „uměle“ přisouzený rys), o hře s doprovodnými (konotovanými) významy (použití slov „podnikatel“, „tunelování“ či „technoparty“ rozehrává jisté představy a média s těmito představami pracují, jako by byly obecně platné), o stereotypech a mýtech, o kultuře, o roli uměleckého projevu, o realističnosti – mediální výchova umožňuje využít poznatky o jazykových a dalších znakových kódech při rozvoji kritického čtení textů.
Dějepis
Mediální výchova poskytuje žákům poznatky o souvislostech mezi vývojem médií a vývojem moderních společností, o institucích, na nichž tyto společnosti stojí, o vzniku a vývoji veřejné sféry. Poukaz na vnímání prostředků veřejné komunikace (obavy i naděje, které vyvolávalo každé „nové“ médium v dějinách lidské komunikace) umožňuje strukturovat a obohatit uvažování o současné situaci. Zvláštní téma představuje role médií ve vypjatých dějinných okamžicích (noviny v roce 1848, rozhlas v květnu 1945 a srpnu 1968 apod.). Samostatnou část představují dějiny technických prostředků rozšiřujících možnosti komunikace.

Přínos průřezového tématu k rozvoji osobnosti žáka
V oblasti postojů a hodnot má průřezové téma žákovi pomoci:
•	rozvíjet kritický odstup od podnětů přicházejících z mediálních produktů (tedy rozvíjet schopnost přijímat a zpracovávat mediální produkty s vědomím toho, jak jsou konstruovány a s jakým komunikačním záměrem jsou nabízeny na trhu);
•	posilovat reflexi sebe sama a nacházet místo ve společnosti;
•	uvědomovat si význam nezprostředkovaných mezilidských vztahů (rodinných, partnerských) a jejich vnitřní emocionální i poznávací dynamiku (namnoze kontrastující s šablonovitou nabídkou jejich zobrazení v mediálních produktech);
•	rozeznávat společenskou a estetickou hodnotu sdělení v různých sémiotických kódech, zvláště sdělení v mateřském jazyce (podpora rozvoje jazykové kultury) a obrazových sdělení;
•	zvyšovat citlivost vůči kulturním rozdílům, chápat je jako obohacení života, učit se rozumět odlišnostem;
•	vnímat životní styl jako výraz vlastní autenticity a odlišovat ho od spotřebních životních stylů nabízených masově mediální produkcí;
•	získat představu o práci v týmu, o vztazích kooperace a nadřízenosti a podřízenosti při tvorbě společného díla, o vlastním tvůrčím potenciálu.
V oblasti vědomostí, dovedností a schopností má průřezové téma žákovi pomoci:
•	osvojit si postupy racionálního a kontrolovaného nakládání se symbolickými obsahy;
•	podpořit schopnost argumentace tím, že ho naučí vyhledávat „nedořečená“ místa v textu (zamlčené otázky, manipulaci slovem i obrazem apod.);
•	získat základní představu o práci v jednotlivých „tradičních“ i „nových“ médiích;
•	osvojit si dovednosti umožňující práci v týmu, popřípadě jeho řízení a koordinaci jednotlivých jeho členů: vzhledem k tomu, že snaha o uplatnění ve sféře veřejné (resp. mediální) komunikace je v postindustriální (resp. „informační“) společnosti stále častější;
•	posílit představu o profesích, které se v této oblasti uplatňují, a zvýšit možnost poučeného rozhodování při volbě povolání či dalšího studia;
•	osvojit si poznatky usnadňující orientaci v současném světě;
•	podpořit svobodné rozhodování na základě kritického vyhodnocení nabídnutých informací nerovnocenné povahy, zvl. rozhodování v rovině občanského rozměru života ve společnosti a jeho oddělení od rozměru spotřebitelského;
•	naučit se vyhodnocovat kvalitu a význam informačních zdrojů;
•	získat představu o roli médií v jednotlivých typech společnosti a různých historických kontextech;
•	pochopit podstatu a projevy současných trendů ve vývoji světa, zvl. integrační a globalizační procesy, a vnímat, jak se tyto trendy projevují v každodenním životě (včetně mediální nabídky) i v dlouhodobém směřování společnosti.
Tematické okruhy průřezového tématu
Tematické okruhy Mediální výchovy zahrnují složku vědomostní a dovednostní. Tyto složky se vzájemně doplňují a prolínají a tvoří fakticky jeden celek.
Média A MEDIÁLNÍ PRODUKCE
(aktivní pronikání do zázemí veřejné komunikace)
•	vývoj médií od knihtisku po internet, vznik a typy masových médií (tisk, rozhlas, televize)
•	vnější vlivy na chování médií: institucionální (mediální legislativa), regulace, neformální (nátlak, lobbing, vlivové agentury, public relations apod.)
•	financování médií (reklama, poplatky, efektivita realizovaná standardizací)
•	profesně etické kodexy
•	lidé v médiích a jejich práce (novináři, baviči, herci, manažeři)
•	jaká máme práva ve vztahu k médiím (právo na opravu a právo na odpověď)
•	organizace práce v médiích: jak vzniká zpráva, jak vzniká zábavní pořad, práce v redakci, výrobní štáb
•	práce v produkčním týmu „školního média“ (tištěné periodikum, rozhlasové či televizní vysílání, internetové periodikum), rozbor školní produkce z hlediska dodržování dohodnutých zásad a pravidel („třídní mediální ombudsman“)
•	příprava vlastních materiálů psaných i nahrávaných (tvorba textu, zvukového a obrazového záznamu s využitím pokročilých funkcí aplikačního softwaru a multimediálních technologií)
•	komunikace a spolupráce v týmu (stanovení časového harmonogramu, rozdělení úkolů a odpovědnosti, otázka autorství a dopracování materiálů s ohledem na celek)

Mediální produkty A JEJICH VÝZNAMY
(citlivé vnímání souvislostí v nestrukturovaném sociálním prostředí)
-	kategorie mediálních produktů (noviny, časopisy, rozhlasové a televizní vysílání, internetové stránky), formy mediálních sdělení (zpravodajství, komentář, dokument, seriál, poradna , fotoromán apod.), vzájemné inspirace mezi médii 
-	rozbor aktuálního zpravodajství, kritéria pro výběr zpráv (důležitost pro život, aktuálnost, negativita, blízkost, jednoduchost, jednoznačnost, přítomnost prominentní osoby, možnost trvání v čase)
-	vztah mezi mediálními produkty a skutečností (mediální „reprezentace“ skutečnosti, vztah zpravodajství a skutečnosti, vztah fikce a skutečnosti, „hra“ se skutečností, relevance a věrohodnost informačních zdrojů a informací)
-	výrazové prostředky (kódy a konvence) typické pro konkrétní média: obrazové, zvukové a jazykové prostředky, sekundární kódy charakterizující jednotlivá média (obálky časopisů pro děti a mládež, znělky v rozhlase a televizi)
-	stereotypy, které se projevují v mediovaných reprezentacích, identifikace a vyhodnocení předsudku ve zpravodajství, v dramatické tvorbě a zábavních pořadech
-	hodnoty a životní styly nabízené/nenabízené mediálními produkty a jejich konkrétní předvedení
-	mediální produkce pro mládež (společný rozbor tisku z hlediska prezentace mezigeneračních vztahů, intimních vztahů, představ o žádoucí/nežádoucí budoucnosti)
-	reklama a její výrazové prostředky, kritický přístup k reklamě, rozbor reklamy z hlediska použité strategie (úspěch ve společnosti, získání obdivu, výzvy k identifikaci)
-	příprava „ideálního“ časopisu pro mládež (co v reálných časopisech žáci považují 
za zajímavé a co v nich postrádají)
-	příprava reklamní kampaně výstižně propagující školu
-	příprava příspěvku na stejné téma do různých typů reálných novin či časopisů
-	příprava televizního vystoupení založeného na textu z denního tisku (rozdíl mezi psaným a mluveným projevem)
Uživatelé
(vědomí síly a významu aktivního přístupu ke všem podnětům)
-	co je veřejnost, publikum, občané, uživatelé, konzumenti 
-	jak vzniká čtenářská/posluchačská/divácká skupina, co je cílová skupina
-	média pro vybrané skupiny (pro mládež, pro ženy, pro zájmové skupiny)
-	jak se měří a popisuje publikum (náklad, čtenost, sledovanost, podíl na trhu)
-	co je aktivní publikum, „sémantická moc“ publika (volnost vyložit si sdělení po svém)
-	návyky při konzumaci médií (strukturace dne podle médií – čtení novin či časopisu, sledování televize, „boj o dálkové ovládání“, uspořádání nábytku vzhledem k televizi apod.)
-	sledování a popis návyků při užívání médií v rodině/třídě/skupině a jejich rozbor
-	ohlasy čtenářů/diváků/posluchačů na pořad, formulace názorů, napsání souhlasné či nesouhlasné reakce
Účinky mediální produkce a vliv médií
(aktivní přístup k utváření vlastního intimního i společenského prostředí)
-	vliv médií na uspořádání každodenního života (od denního rytmu přes rozestavění nábytku po výběr konverzačních témat)
-	předpokládané či skutečné vlivy některých mediálních obsahů na vnitřní rozpoložení jedince (násilí, pornografie)
-	vlivy celospolečenské a kulturní (vliv na jazykovou kulturu, sdílené společenské hodnoty, stabilitu společnosti, sport apod.)
-	činnost „mediální poradny“ (jak rozpoznat návyky mediální konzumace a jak je měnit)
-	příprava televizní či rozhlasové diskuse na téma „vliv médií“ (vliv násilných obsahů, vliv médií na rodinný život, vliv médií na podobu sportu apod.)

Role médií v moderních dějinách
(vědomí postavení médií ve společnosti)
-	čím se liší postavení člověka v tradiční a moderní společnosti: význam knihtisku, význam vysílání, význam digitalizace, kontinuální využívání tradičních a digitálních médií
-	co to je masová společnost (masová kultura, masová komunikace), význam northcliffovské revoluce
-	moderní společnost a svoboda projevu: zda mohou být média nezávislá a odpovědná
-	kdy vzniká bulvár a kde se toto označení vzalo
-	jak společnost komunikovala: od posunků přes řeč, písmo, tisk a vysílání k internetu
-	která média se v současnosti podílejí na formování našich představ o dění ve světě a proč
-	média a dějiny: proč se agresor snaží obsadit redakce, proč se v nepřehledných, zlomových okamžicích uplatňuje rozhlas
-	role médií v dějinách obce
7.	
Rámcový učební plán
Rámcový učební plán ve své konstrukci:
•	stanovuje pouze základní parametry organizace vzdělávání, čímž vytváří široký prostor 
pro variabilnost řešení učebních plánů školních vzdělávacích programů;
•	snižuje množství normativních prvků směrem k vyšším ročníkům, a umožňuje tak školám mnohem účinněji realizovat své vzdělávací záměry a pružně reagovat na vzdělávací potřeby a zájmy žáků;
•	vymezuje celkovou minimální časovou dotaci pro jednotlivé vzdělávací oblasti (obory) v šestiletém vzdělávacím programu;
•	umožňuje integraci vzdělávacích obsahů.

Ročník první až čtvrtý jsou koncipovány jako období, v němž si žáci společně osvojují funkční základy středního vzdělání s maturitní zkouškou, které je možno v dalších ročnících různými formami dále rozvíjet, prohlubovat a doplňovat. Z toho důvodu je vzdělávání v převážné většině vzdělávacích oblastí v 1. až 4. ročníku projektováno jako povinné.
Pátý a šestý ročník nabízí na úrovni školních vzdělávacích programů poměrně značnou variabilitu vzdělávací nabídky, což umožňuje školám v maximální míře uspokojovat vzdělávací potřeby a zájmy žáků. Kromě vzdělávací oblasti Jazyk a jazyková komunikace, Matematika a její aplikace (v pátém ročníku) a vzdělávacího oboru Tělesná výchova nejsou žádné další vzdělávací oblasti a vzdělávací obory projektovány jako povinné. Zda a do kterých z těchto ročníků budou ostatní vzdělávací oblasti (obory) zařazeny, jaká jim bude přidělena hodinová dotace a jakým způsobem budou realizovány, stanovuje školní vzdělávací program.
Volitelné vzdělávací aktivity musí škola žákům nabídnout minimálně v 5. a 6. ročníku.
Mezi vzdělávacími oblastmi, které rámcový učební plán zahrnuje, zaujímá specifické postavení oblast Člověk a svět práce a vzdělávací obor Výchova ke zdraví. RVP DG pro ně vymezuje vzdělávací obsah, a je tedy povinností školního vzdělávacího programu garantovat, že žáci budou mít dostatek příležitostí si tento vzdělávací obsah osvojit. Rámcový učební plán však blíže neurčuje, ve kterých ročnících a jakým způsobem má být vzdělávací obsah těchto oblastí (oborů) realizován, zda samostatně, nebo v propojení se vzdělávacím obsahem jiných vzdělávacích oborů. Konkrétní řešení těchto otázek ponechává rámcový učební plán na školních vzdělávacích programech.

Vzdělávací oblasti
Vzdělávací obory
	
1. ročník	
2. ročník	
3. ročník	
4. ročník	
5. ročník	
6. ročník	Minimální časová dotace za 6 let	
Jazyk a jazyková komunikace
Český jazyk a literatura
Jazyková příprava 
Cizí jazyk
Další cizí jazyk	
P
P
–
V	
P
P
–
V	
P
–
P
P	
P
–
P
P	
P
–
P
P	
P
–
V
P	
18
32
12	
Matematika a její aplikace	P	P 	P	P	P	V	17	
Člověk a příroda
Fyzika
Chemie
Biologie
Geografie
Geologie 	P 

	P 

	P 

	P

	V

	V

	52	
Člověk a společnost
Občanský a společensko-vědní základ
Dějepis
Geografie	P	P	P	P	V	V		
Člověk a svět práce 		X	
Umění a kultura
Hudební obor
Výtvarný obor	P	P	P	P	V	V	8	
Člověk a zdraví
Tělesná výchova
Výchova ke zdraví	P	P	P	P	P	P	12	
		X	
Informatika a informační a komunikační technologie	V	V	V	V	V	V	4	
Volitelné vzdělávací aktivity 	V	V	V	V	P	P	8	
Průřezová témata		X	
Disponibilní časová dotace		33	
Celková povinná časová dotace		196	

Vysvětlivky:
P	-	vzdělávací obsah vzdělávací oblasti musí být zařazen v příslušném ročníku (ročnících)	
V	-	zařazení vzdělávacího obsahu vzdělávací oblasti do ročníku (ročníků) stanovuje ŠVP	
	-	vzdělávací obsah vzdělávací oblasti (oboru) vymezený v RVP musí být v průběhu vyznačeného období do ŠVP zařazen; ŠVP stanovuje, v jakém ročníku (ročnících) a jakým způsobem se vzdělávací obsah realizuje	
X	-	časovou dotaci stanovuje ŠVP	

7.1	Obecné poznámky
Při konstrukci učebního plánu v ŠVP musí být dodrženy tyto podmínky:
•	nesmí být překročena maximální týdenní časová dotace stanovená pro jednotlivé ročníky školským zákonem (tj. 35 hodin v každém ročníku);
•	musí být dodržena minimální týdenní časová dotace v jednotlivých ročnících pro 1. a 2. ročník 30 hodin, pro 3. až 6. ročník 27;
•	celková povinná časová dotace v 1. – 6. ročníku je 196 hodin na žáka; tato časová dotace je garantována státem; škola může stanovit maximální časovou dotaci až do výše 210 hodin; časová dotace nad rámec povinné časové dotace není hrazena státem.
Pro úspěšnou realizaci RVP DG je nutné vytvářet podmínky pro praktické činnosti (laboratorní cvičení, praktická cvičení), realizaci seminářů, výuku ICT, jazyků apod., na které je nutno žáky dělit do menších skupin. Z tohoto důvodu je minimální průměrný počet vyučovacích hodin ve třídě 
za týden včetně nezbytného dělení tříd (hodnota H – § 2 odst. 2 písm. b vyhlášky č. 492/2005, o krajských normativech, ve znění pozdějších předpisů) stanoven na 53 pro všechny ročníky.
Do učebního plánu školního vzdělávacího programu se zařazují vyučovací předměty, které vznikají ze vzdělávacích obsahů vzdělávacích oborů. Pro vyučovací předměty škola určí časovou dotaci, kterou čerpá z minimální časové dotace stanovené pro příslušnou vzdělávací oblast (obor) v rámcovém učebním plánu tak, aby byl naplněn vzdělávací obsah oboru vymezený v RVP DG.
Vzdělávací obsah vzdělávacích oborů lze realizovat různými způsoby, např. semináře, cvičení, praktika, projekty; konkrétní způsoby realizace stanovuje ŠVP.
Škola může vytvářet integrované předměty v souladu s podmínkami, které rámcový vzdělávací program klade na integraci vzdělávacích obsahů oborů a průřezových témat. Časovou dotaci v takovém případě škola čerpá z dotací příslušných vzdělávacích oblastí (oborů) a z disponibilní časové dotace v rámcovém učebním plánu.

7.2	Poznámky ke vzdělávacím oblastem
Jazyk a jazyková komunikace
•	Vzdělávací oblast zahrnuje vzdělávací obory Český jazyk a literatura, Cizí jazyk, Další cizí jazyk a Jazyková příprava.
•	Do školního vzdělávacího programu musí být zařazeny nejméně dva cizí jazyky, jedním z nich musí být jazyk anglický.
Matematika a její aplikace
•	Vzdělávací oblast je zároveň i vzdělávacím oborem.
Člověk a příroda
•	Vzdělávací oblast zahrnuje vzdělávací obory Fyzika, Chemie, Biologie, Geografie a Geologie.
Člověk a společnost
•	Vzdělávací oblast zahrnuje vzdělávací obory Občanský a společenskovědní základ, Dějepis a Geografie. Vzdělávací obsah vztahující se k České republice a k českým dějinám musí být 
na úrovni základního povinného vzdělávání (v 1. a 2. ročníku šestiletého cyklu) vyučován také v českém jazyce.
Člověk a svět práce
•	Vzdělávací oblast je zároveň i vzdělávacím oborem.
•	Vzdělávací obsah oboru Člověk a svět práce musí být v průběhu vzdělávání do ŠVP zařazen; ŠVP stanovuje, v jakém ročníku (ročnících) a jakým způsobem se vzdělávací obsah realizuje.
Umění a kultura
•	Vzdělávací oblast zahrnuje Hudební obor a Výtvarný obor.
•	Žákům musí být nabídnut vzdělávací obsah těchto oborů (prostřednictvím předmětů, modulů atd.) tak, aby si na základě vlastní volby mohli osvojit vzdělávací obsah vymezený alespoň v jednom z oborů v plném rozsahu, včetně obsahu integrujícího tématu Umělecká tvorba a komunikace.
Člověk a zdraví
•	Vzdělávací oblast zahrnuje vzdělávací obory Tělesná výchova a Výchova ke zdraví.
•	Vzdělávací obor Tělesná výchova musí být vzhledem ke zdravotním a hygienickým potřebám žáků zařazen do všech ročníků.
•	Vzdělávací obsah oboru Výchova ke zdraví musí být v průběhu vzdělávání do ŠVP zařazen; ŠVP stanovuje, v jakém ročníku (ročnících) a jakým způsobem se vzdělávací obsah realizuje.
Informatika a informační a komunikační technologie
•	Vzdělávací oblast je zároveň i vzdělávacím oborem.
•	Vzdělávací obsah oboru Informatika a informační a komunikační technologie musí být v průběhu vzdělávání do ŠVP zařazen; ŠVP stanovuje, v jakém ročníku (ročnících) a jakým způsobem se vzdělávací obsah realizuje.
Volitelné vzdělávací aktivity
•	Časová dotace pro další vzdělávací aktivity je určena pro vytváření nabídky volitelných předmětů, které rozvíjejí klíčové kompetence a prohlubují a funkčně rozvíjejí vzdělávací obsah předmětů v ŠVP.
Průřezová témata
•	Průřezová témata tvoří povinnou součást vzdělávání na gymnáziu.
•	Do ŠVP je nutné zařadit všechny tematické okruhy všech průřezových témat z RVP DG, průřezová témata ale nemusí být zařazena v každém ročníku. Na dobrovolné bázi se doporučuje do ŠVP začlenit náměty z vybraných tematických okruhů průřezového tématu Výchova demokratického občana z RVP ZV.
•	Hloubka, rozsah a formy realizace průřezových témat jsou zcela v kompetenci školy a konkretizují se v ŠVP – průřezová témata lze realizovat jako součást vzdělávacího obsahu jiných vyučovacích předmětů, je možné jim věnovat samostatné projekty, semináře, kurzy, besedy apod., případně je lze realizovat jako samostatný vyučovací předmět v ŠVP.
Disponibilní časová dotace
•	Využití disponibilní časové dotace je plně v kompetenci a odpovědnosti ředitele školy.
•	Využití celé disponibilní časové dotace v učebním plánu ŠVP je závazné.
•	Disponibilní časová dotace je určena:
-	pro realizaci průřezových témat;
-	pro zavedení dalších vyučovacích předmětů; 
-	pro vytváření profilace škol;
-	pro posílení časové dotace jednotlivých vyučovacích předmětů.

8. 	Zásady pro tvorbu školního vzdělávacího programu 
pro šestiletá dvojjazyčná gymnázia
Školní vzdělávací program (ŠVP) je povinnou součástí dokumentace školy a musí být zveřejněn na přístupném místě. Podle ŠVP se uskutečňuje vzdělávání na konkrétní škole. 
Školní vzdělávací program musí být zpracován v souladu s Rámcovým vzdělávacím programem pro dvojjazyčná gymnázia i v souladu s obecně platnými právními předpisy. Zpracování ŠVP je zcela v kompetenci ředitele školy, který plně odpovídá za vzdělávací program své školy, za jeho soulad s rámcovým vzdělávacím programem, za jeho kvalitu a realizaci. Na formulování programu, který vzniká podle konkrétních vzdělávacích záměrů školy, zkušeností učitelů, podmínek školy, potřeb žáků, oprávněných požadavků rodičů nebo zákonných zástupců žáků, případně požadavků zřizovatele a regionu, a na zpracování jeho jednotlivých částí se podílejí i učitelé a mají spoluodpovědnost za jeho realizaci.
K návrhu ŠVP a jeho následné realizaci se vyjadřuje školská rada a schvaluje způsob hodnocení žáků. Naplnění ŠVP a jeho soulad s rámcovým vzdělávacím programem posuzuje Česká školní inspekce a provádí v tomto smyslu svou inspekční činnost.

Zásady pro zpracování ŠVP
ŠVP:
•	je zpracován pro celý šestiletý cyklus na dvojjazyčném gymnáziu a řídí se při tom požadavky Rámcového vzdělávacího programu pro dvojjazyčná gymnázia;
•	vytváří podmínky pro osvojování vzdělávacího obsahu stanoveného v rámcovém vzdělávacím programu, a tím pro utváření klíčových kompetencí žáků;
•	prezentuje profilaci školy a profil absolventa školy;
•	reflektuje postavení školy v regionu a její sociokulturní prostředí;
•	je založen na tvůrčí práci učitelů a využívání efektivních forem a metod výuky, neomezuje učitele v případných časových i metodických odlišnostech, které vycházejí z konkrétních potřeb žáků a ze zkušeností učitelů.
          ŠVP se zpracovává v českém jazyce a je na rozhodnutí školy, zda tento dokument vytvoří i v cizím jazyce. 

Struktura ŠVP pro šestiletá dvojjazyčná gymnázia
Podle této struktury se vytváří ŠVP pro šestiletá dvojjazyčná gymnázia.

1.	Identifikační údaje 
•	název ŠVP
•	vzdělávací program
•	forma vzdělávání
•	předkladatel 
-	název školy 
-	adresa školy
-	jméno ředitele
-	kontakty
•	zřizovatel
-	název
-	adresa
-	kontakty
•	mezivládní dvoustranné dohody, smlouvy, ujednání či programy týkající se vzdělávání 
v dané škole
•	platnost dokumentu od:
-	datum
-	podpis ředitele
-	razítko školy
Další doporučené údaje: motivační název ŠVP, IČO, IZO, RED-IZO, jméno koordinátora tvorby ŠVP. 

2.	Charakteristika školy
•	velikost školy
•	vybavení školy (materiální, prostorové, technické, hygienické)
•	charakteristika pedagogického sboru (velikost sboru, kvalifikovanost)
•	dlouhodobé projekty, mezinárodní spolupráce
•	spolupráce s rodiči a jinými subjekty (školskou radou, školskými poradenskými zařízeními, místními a regionálními institucemi aj.)
Další doporučené údaje: umístění školy, charakteristika žáků. 

3.	Charakteristika ŠVP
•	zaměření školy 
•	profil absolventa
•	organizace přijímacího řízení: obsah a forma, kritéria přijetí žáka
•	organizace maturitní zkoušky
•	výchovné a vzdělávací strategie: společné postupy na úrovni školy uplatňované ve výuce i mimo výuku, jimiž škola cíleně utváří a rozvíjí klíčové kompetence žáků; výchovné a vzdělávací strategie jsou formulovány ke každé klíčové kompetenci, případně společně 
pro více klíčových kompetencí tak, aby bylo patrné, ke kterým klíčovým kompetencím se vztahují
•	zabezpečení výuky žáků se speciálními vzdělávacími potřebami 
•	zabezpečení výuky žáků mimořádně nadaných 
•	začlenění průřezových témat: výčet všech průřezových témat a jejich tematických okruhů; 
pro každé z průřezových témat ucelený popis, v jakých ročnících a jakými konkrétními formami jsou tematické okruhy průřezových témat realizovány

4.	Učební plán
•	tabulace učebního plánu: výčet povinných vyučovacích předmětů s jejich časovými dotacemi pro jednotlivé ročníky; uvedení časových dotací pro volitelné předměty v jednotlivých ročnících; celkové počty hodin v jednotlivých ročnících a celkové počty hodin za celý šestiletý cyklus dvojjazyčného gymnázia
•	poznámky k učebnímu plánu: obsahové vymezení, organizační podmínky a jiná specifika realizace povinných a volitelných předmětů, pokud údaje nejsou zřejmé z tabulace učebního plánu (z jakého oboru/oborů, případně průřezových témat, byl vyučovací předmět vytvořen, pokud nemá identický vzdělávací obsah i název jako příslušný vzdělávací obor
v RVP DG; uplatnění jiné organizační formy, než je vyučovací hodina atd.)

5.	Učební osnovy
•	název vyučovacího předmětu 
•	charakteristika vyučovacího předmětu 
-	obsahové, časové a organizační vymezení vyučovacího předmětu (specifické informace o předmětu důležité pro jeho realizaci, v případě integrace uvést, z jakých vzdělávacích oborů, jejich částí a průřezových témat je vzdělávací obsah předmětu vytvořen)
-	výchovné a vzdělávací strategie: společné postupy uplatňované na úrovni vyučovacího předmětu, jimiž učitelé cíleně utvářejí a rozvíjejí klíčové kompetence žáků; výchovné a vzdělávací strategie jsou formulovány ke každé klíčové kompetenci, případně společně pro více klíčových kompetencí tak, aby bylo patrné, ke kterým klíčovým kompetencím se vztahují
•	vzdělávací obsah vyučovacího předmětu
-	distribuce a rozpracování očekávaných výstupů z RVP DG do ročníků; pokud je učivo rozpracováno do ročníků, je možné distribuovat výstupy do delších časových úseků
-	výběr a rozpracování učiva z RVP DG do ročníků; pokud jsou očekávané výstupy rozpracovány do ročníků, je možné distribuovat učivo do delších časových úseků
-	průřezová témata – výběr tematických okruhů s konkretizací námětů a činností v ročnících
Další doporučené údaje: mezipředmětové souvislosti, případné další poznámky upřesňující realizaci vzdělávacího obsahu.

6.	Hodnocení žáků a autoevaluace školy
•	pravidla pro hodnocení žáků 
-	způsoby hodnocení – klasifikací, slovně, kombinací obou způsobů
-	kritéria hodnocení
•	autoevaluace školy
-	oblasti autoevaluace (v souladu s vyhláškou č. 15/2005 Sb., kterou se stanoví náležitosti dlouhodobých záměrů, výročních zpráv a vlastního hodnocení školy, ve znění pozdějších předpisů, případně další oblasti autoevaluace)
-	cíle a kritéria pro jednotlivé oblasti autoevaluace
-	nástroje k jednotlivým oblastem autoevaluace
-	časové rozvržení evaluačních činností

ČÁST D
9. 	Vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami
9.1	Vzdělávání žáků se zdravotním postižením a zdravotním znevýhodněním
Vzdělávání žáků se zdravotním postižením a zdravotním znevýhodněním se uskutečňuje s pomocí podpůrných opatření, která jsou odlišná nebo jsou poskytována nad rámec individuálních pedagogických a organizačních opatření spojených se vzděláváním ostatních žáků a při dodržování dalších podmínek.
K hlavním zdravotním postižením, které mohou školy při vzdělávání žáka zohlednit, patří:
•	tělesné postižení;
•	zrakové postižení;
•	sluchové postižení;
•	vady řeči;
•	vývojové poruchy učení a chování;
•	souběžné postižení více vadami.

Pokud je žák se zdravotním postižením přijat ke vzdělávání, je škola povinna vytvořit podmínky 
pro jeho úspěšné vzdělávání a uspokojování jeho vzdělávacích potřeb. Vzdělávání žáků se zdravotním postižením vyžaduje připravenost pedagogických pracovníků, podnětné a vstřícné školní prostředí, které za přispění dostupných podpůrných opatření umožňuje žákům rozvíjet jejich vnitřní potenciál.

Pro úspěšné vzdělávání žáků se zdravotním postižením je vhodné:
•	přistupovat k žákům individuálně;
•	uplatňovat zdravotní hlediska a respektovat individualitu a potřeby žáka;
•	umožnit využívání podpůrných opatření při vzdělávání;
•	uplatňovat princip diferenciace a individualizace vzdělávacího procesu při organizaci činností, při stanovování obsahu, forem i metod výuky;
•	umožnit ze závažných zdravotních důvodů uvolnění zcela nebo zčásti z vyučování některého předmětu nebo z provádění určitých činností;
•	provádět případně úpravy školního prostředí (bezbariérové prostředí);
•	v případě potřeby a vyžaduje-li to povaha postižení, upravit a formulovat očekávané výstupy určitých vzdělávacích oborů tak, aby byly pro tyto žáky z hlediska jejich možností reálné 
a splnitelné, a těmto výstupům přizpůsobit i výběr učiva;
•	v případě potřeby uplatňovat alternativní formy komunikace; 
•	umožnit v odůvodněných případech osobní asistenci v souladu s legislativou;
•	umožnit žákovi využívání vhodných kompenzačních (technických a didaktických) pomůcek;
•	spolupracovat se zákonnými zástupci nezletilého žáka, s odbornými pracovníky školních poradenských pracovišť, v případě potřeby spolupracovat s odborníky z jiných resortů; 
•	zohlednit druh, stupeň a míru postižení nebo znevýhodnění při hodnocení výsledků vzdělávání.
9.2 	Žáci z odlišného kulturního a sociálně znevýhodňujícího prostředí
Pro žáky z prostředí kulturně, jazykově a často i sociálně zcela odlišného od prostředí majoritní populace ve třídě může být výuka, zejména na počátku vzdělávání, příliš náročná a její nezvládnutí spolu s dalšími překážkami vzdělávání by u nich mohlo vést k předčasnému ukončení studia. Mnozí z těchto žáků se zapojují do běžného života školy bez problémů, někteří se však mohou setkávat s menšími nebo i podstatnými problémy kvůli své jazykové odlišnosti nebo proto, že jsou hluboce ovlivněni svými rodinami a jinými kulturními vzorci, projevujícími se v chování, jednání, odlišné hodnotové stupnici, stylu života. Specifické problémy těchto žáků se týkají především jazyka – jako u všech lidí, kteří se nevzdělávají v mateřském jazyce – a rozdílů vyplývajících z odlišného prostředí, ze kterého tito žáci pocházejí. Mohou mít např. problémy se zvládnutím odborných termínů ve vyučovacích předmětech, někteří se mohou obtížně integrovat do kolektivu majoritní většiny ve třídě nebo ve škole apod.
U žáků pocházejících ze sociálně znevýhodňujícího prostředí (a mezi ně patří mnohdy právě žáci z kulturně odlišných minorit) mohou vznikat vážné problémy ekonomického rázu a problémy s nedostatečnou podporou rodiny při vzdělávání. Tito žáci mohou být také častěji ohroženi negativními jevy, jako je alkoholismus, drogy.
Integrace žáků z odlišného kulturního a sociálně znevýhodňujícího prostředí, ochrana minoritní kultury žáků a současně podpora jejich úspěšnosti v majoritní společnosti musí být dlouhodobým cílem školy. Proto je nezbytné, aby škola při přípravě školního vzdělávacího programu reagovala 
na kulturní rozdíly ve složení žáků a v rámci možností navazovala i na kontinuitu vyplývající 
z historie a kultury těchto žáků. Pro žáky z odlišného kulturního prostředí může vypracovat individuální vzdělávací plány, které budou maximálně vyhovovat jejich potřebám a umožní jim získávat informace, které jim pomohou při budování vlastní identity. Škola musí pamatovat také na zabezpečení specifických materiálů a pomůcek, používat výukové postupy vhodné pro rozmanité učební styly žáků a různé způsoby organizace výuky, plánovat výuku tak, aby vycházela ze zájmů, zkušeností a potřeb žáků různých kultur, etnik a sociálního prostředí.
Pro úspěšné vzdělávání žáků z odlišného kulturního a sociálního prostředí je nejdůležitějším činitelem učitel, který zná své žáky a rozhodujícím způsobem napomáhá jejich integraci do kolektivu třídy a školy, vytváří ve třídě příznivé společenské klima a věnuje zvýšenou pozornost vztahům mezi žáky navzájem. Důležitá je také pravidelná komunikace a zpětná vazba. V případě potřeby je vhodné určit žákovi studijního poradce, který bude plánovat a sledovat jeho postup ve vzdělávání a pomáhat mu, aby se učil efektivně. S rodinami uvedených žáků je nutné navázat kontakt a rozvíjet spolupráci.

10.	Vzdělávání mimořádně nadaných žáků
Problematika výchovy a vzdělávání mimořádně nadaných žáků je velmi důležitá nejen proto, 
že mimořádně nadaní žáci mají své specifické vzdělávací potřeby, ale také proto, že rozvoj nadání jedinců má zásadní význam pro celou společnost. Z toho důvodu je podstatné, aby všichni pedagogové dokázali mimořádně nadané žáky identifikovat a uměli pro ně vytvořit podnětné a odpovídající vzdělávací prostředí.
Za mimořádně nadaného lze považovat žáka, který vykazuje mimořádně vysokou úroveň výkonů v úzké části nebo v celém spektru lidských činností. Mimořádné nadání se projevuje rychlejším vývojem v činnostech, v nichž žák projevuje mimořádné schopnosti, nebo vysokou úrovní výsledků těchto činností. Jedinec může disponovat jedním, ale i několika druhy nadání, na druhé straně je ovšem možné, že žák mimořádně nadaný bude v některých činnostech průměrný nebo podprůměrný.
Mezi mimořádně nadané žáky mohou patřit i žáci, kteří z nespecifických důvodů podávají výkon nižší kvality, než jim umožňuje jejich potenciál, žáci s vývojovou poruchou učení nebo chování, žáci z problémových rodin, z odlišného kulturního prostředí, ačkoli právě u těchto skupin žáků se mimořádné nadání často obecně nepředpokládá.
10.1	Projevy mimořádně nadaných žáků
Mimořádně nadaní netvoří jednolitou sociální skupinu se stejnými vlastnostmi. Některé z jejich projevů jsou však charakteristické pro většinu těchto žáků. Obvykle bývají cílevědomí, angažovaní, zvídaví a motivovaní v činnostech, o které mají zájem. Projevují se jako silné individuality s vlastním tempem a způsobem postupu. Protože chápou problémy v širších souvislostech, jsou často schopni nalézt nový způsob řešení a přenášet nabyté zkušenosti na neznámou situaci. Při činnostech, ve kterých jsou žáci mimořádně nadáni, vykazují obvykle velmi dobrou paměť, dobrou slovní zásobu a dokážou se hluboce soustředit.
Na druhé straně mimořádně nadaní žáci neradi opakují a procvičují to, co již mají zvládnuto. Často se stává, že dělají chyby v jednoduchých úkolech a těžší úkoly naopak lehce zvládají. V činnosti, o kterou jeví zájem, mají tito žáci přesnou představu o ideálním výsledku a jsou perfekcionisty nejen k sobě, ale i k ostatním a k nedokonalosti své i druhých jsou značně netolerantní. Tento perfekcionismus může ovlivnit způsob kontroly vlastní práce. Někteří z těchto žáků se neumějí učit a nemají zafixované vyhovující studijní návyky, proto vyučovací předměty, ve kterých nedosahují nadprůměrných výkonů, mohou být pro ně problematické a záhy ztrácejí motivaci se v nich vzdělávat.
Mimořádně nadaní žáci většinou vyhledávají samostatnou práci. Skupinová práce jim proto nemusí vždy vyhovovat, neboť mívají problémy s komunikací s ostatními spolužáky, jiné tempo práce a někdy jim společná práce s ostatními nepřináší nic nového pro jejich rozvoj. Ani kolektiv často nechce mimořádně nadaného pro jeho odlišnost přijmout. Někdy se mimořádně nadaní žáci bojí projevit své schopnosti, protože se obávají, že jejich výjimečnost bude od spolužáků sankciována.
V sociální a emocionální oblasti mají mimořádně nadaní žáci často problémy. Jsou vznětliví, velmi citliví a mají velký smysl pro spravedlnost. Jsou k sobě často velmi sebekritičtí a někdy mají chybné sebepojetí. Občas se těžce přizpůsobují autoritě nebo kolektivu. Některé z těchto projevů mohou podněcovat konflikty se spolužáky nebo učiteli. Vlivem puberty může u mimořádně nadaného žáka vzrůstat potřeba přizpůsobit se spolužákům, a tím vzniká riziko neúplného rozvoje jeho potenciálu.
Tyto a další projevy mimořádně nadaných žáků ovlivňují pozitivně i negativně výuku. Proto je zapotřebí, aby si jich byl učitel vědom již při přípravě na výuku, pozitivní se snažil co nejvíce využít ve prospěch celé třídy, negativní co nejvíce tlumil, vedl žáky k vzájemné toleranci a přistupoval 
ke každému z nich individuálně.
10.2	Péče školy o rozvoj nadání žáků
Proto, aby vzdělávání mimořádně nadaného žáka mohlo být na gymnáziu kvalitní, je třeba hned od počátku, tj. od přijímacího řízení, spolupracovat se základní školou, odkud žák přichází. Základní informaci škole v této situaci poskytne souhrnné hodnocení, které obsahuje podrobný a všestranný popis žákova dosavadního vývoje, výsledky ve výuce, ale i v mimoškolních aktivitách, umístění v soutěžích a olympiádách, dosavadní způsob práce s žákem a psychologické posouzení. Nezbytně nutná je i spolupráce školy s rodinou žáka.
Škola musí v každém případě vytvářet ve výuce různé příležitosti, při kterých by měl mít každý žák možnost objevit a projevit své nadání. V případě, že učitel při výuce zjistí, že žák projevuje nově některé mimořádné schopnosti, měl by žákovi a jeho rodičům doporučit návštěvu 
pedagogicko-psychologické poradny, kde bude žák odborně psychologicky diagnostikován. Další pomoc budou moci škola i rodiče získat v odborně poradenských centrech pro vzdělávání mimořádně nadaných, která postupně vznikají v celé ČR.
Mimořádně nadaný žák se může vzdělávat podle individuálního vzdělávacího plánu (IVP). Při jeho sestavování může škola využít pomoc poradenské péče o mimořádně nadané nebo 
pedagogicko-psychologické poradny. Při sestavování IVP je třeba brát ohled na osobnost žáka, druh jeho nadání a na to, aby nedošlo k přetížení žáka. Pokud je ve školním vzdělávacím programu vytvořen speciální program pro mimořádně nadané žáky (zásady péče, přizpůsobení cílové a obsahové specifikace vzdělávacích oblastí a hodnocení žáků), je sestavení IVP pro konkrétního žáka zjednodušeno. Mimořádně nadaný žák vzdělávaný podle IVP může souběžně navštěvovat některé kurzy na vysoké škole, docházet na výuku některých předmětů do vyšších tříd, určité vyučovací hodiny vynechávat, zúčastňovat se různých soutěží. Škola by měla žákovi umožnit studium témat, která nejsou obsažena v RVP DG a o která se žák zajímá. Naplnění vzdělávacích potřeb žáka může být zabezpečeno několika způsoby: nabídkou volitelných a nepovinných předmětů, diferenciací 
na skupiny v různých předmětech, podílem na realizaci školních nebo vlastních projektů žáka, účastí v soutěžích na republikové nebo mezinárodní úrovni, spoluprací gymnázia s domácími i zahraničními odbornými a vědeckými pracovišti, samostudiem odborné literatury, e-learningem, samostatným vyhledáváním informací na internetu nebo speciálními výukovými metodami (obohacování učiva a zrychlený postup při výuce). Tyto způsoby se mohou různě doplňovat.
V některých případech je vhodné pro tyto žáky zřídit speciální třídu. Předpokládá to však, 
že v ročníku je skupina žáků s podobně zaměřeným nadáním nebo prokazující mimořádné schopnosti v celém spektru činností. Ve speciální třídě se nejvíce uplatňuje metoda obohacování učiva, tj. rozšíření vzdělávacího obsahu a hlubší vhled do problémů. Z tohoto důvodu je vhodná spolupráce s učiteli z vysokých škol a s jinými odborníky.
Pro mimořádně nadané žáky je možné otevřít i třídu se zrychleným postupem ve výuce, 
při kterém učitel postupuje podle tempa a úrovně vědomostí a dovedností žáků. Zrychlený postup se uplatňuje pouze v jednom druhu nadání (např. logicko-matematické nadání).
Práci s mimořádně nadanými žáky může ve škole pozitivně ovlivnit i zřízení funkce mentora. Mentorem by měl být speciálně vyškolený učitel, školní psycholog nebo speciální pedagog, který zajišťuje vyhledávání nadaných žáků, zpracování individuálního vzdělávacího plánu nadaného žáka, zprostředkování kontaktu mezi mimořádně nadaným žákem a odbornými pracovišti, spolupráci učitele vyučovacího předmětu s rodinou aj.
10.3	Přístup učitele ke vzdělávání mimořádně nadaných žáků
Rozvoj nadání mimořádně nadaného žáka je možný pouze tehdy, jestliže jsou dodrženy následující tři zásady:
•	příležitost objevit/projevit nadání;
•	vysoká trvalá motivace;
•	prostředí vyjadřující podporu.
Mimořádně nadaní žáci mívají velkou vnitřní motivaci k provádění činností, ve kterých jsou nadaní. Je však třeba je motivovat k co nejkvalitnějším výkonům i v činnostech, ke kterým tolik mimořádných schopností nemají. Žák by měl být motivován k co nejlepšímu výkonu i při skupinové práci. Učitel má klást nároky o málo vyšší, než je současná možnost žáka. Motivaci potřebují zejména žáci z rizikových skupin, u nichž se nadání obecně nepředpokládá.
Podpora může být učitelem vyjádřena například tím, že akceptuje možnost různých způsobů řešení problémů a také přijetím faktu, že mimořádně nadaný žák může být ve vzdělávacích oborech, které jsou jeho zálibou, více informovaný než on sám. Rozvoj nadání je podpořen i přátelským a pracovním prostředím při výuce. To je vytvářeno nejen učitelem, ale také spolužáky a samotným mimořádně nadaným jedincem. Učitel by měl podněcovat vznik a udržení takového prostředí ve třídě.
Důležité je uvědomit si, že mimořádně nadaný není pomocník učitele, ale žák, který by měl mít možnost - stejně jako jeho spolužáci - učit se něčemu novému. Učitel by mu měl pomáhat nalézt přátele i mezi spolužáky a včleňovat ho do kolektivu třídy. Je ovšem nutné, aby při tom respektoval osobnost mimořádně nadaného žáka a nenutil ho k ničemu proti jeho vůli. Žáci by se měli naučit spolupracovat a komunikovat navzájem. Dále by měl učitel dbát na posílení sebedůvěry tohoto žáka. A to podporou jeho nadání, rozvojem jeho silných stránek a také tím, že mu pomůže pochopit sebe sama.
Ve výuce je vhodné využívat problémového a projektového vyučování a práci v centrech aktivit dle vlastního výběru žáka. Pomocí heuristické metody, diskuse aj. by měl být žák veden ke kritickému myšlení; osvědčuje se i střídání výuky se samostudiem s využitím multimediálních technologií. Tyto způsoby výuky by však měly být na gymnáziu používány při výuce všech žáků.
V průběhu vzdělávání je důležitá i spolupráce mezi učiteli, kteří mimořádně nadaného žáka v jednotlivých předmětech vyučují. Tím může být zajištěna propojenost jednotlivých předmětů a zamezeno opakování již probrané látky.

Příklady pedagogicko-organizačních úprav:
•	individuální vzdělávací plány;
•	doplnění, rozšíření a prohloubení vzdělávacího obsahu;
•	zadávání specifických úkolů;
•	zapojení do samostatných a rozsáhlejších prací a projektů;
•	vnitřní diferenciace žáků v některých předmětech;
•	občasné (dočasné) vytváření skupin pro vybrané předměty s otevřenou možností volby na straně žáka;
•	účast ve výuce některých předmětů se staršími žáky.
11.	
Podmínky pro vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu
Pro úspěšnou realizaci vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu v pojetí RVP DG je nutné, aby škola usilovala o zajištění optimálních podmínek (materiálních, personálních, pedagogicko-psychologických, psychosociálních, hygienických a organizačních). Východiskem pro formulování souborů těchto podmínek jsou platné legislativní normy pro školská zařízení.
RVP DG definuje optimální podmínky v obecné rovině a předpokládá, že každá škola bude 
ve svém školním vzdělávacím programu konkretizovat především takové podmínky, které podporují vzdělávací záměry školy.
11.1	Materiální podmínky
•	kmenové (univerzální) učebny vybavené funkčním a estetickým nábytkem a multimediálním zařízením – jako základní prostory pro jednotlivé třídy a pro předem nespecializované činnosti
•	speciální učebny – umožňující užití variantních forem a metod – pro vyučování jazykům, ICT, přírodovědným a esteticko-výchovným předmětům, vybavené funkčním speciálním nábytkem, přístroji, nástroji, didaktickým materiálem a pomůckami; zařízení pro tělovýchovné aktivity disponující bezpečným povrchem, nářadím a náčiním
•	laboratoře a dílny umožňující praktické vyučování v kapacitě adekvátní požadavkům vzdělávacího programu i normám bezpečnosti práce při respektování nároků na prostorové uspořádání a dělení tříd na učební skupiny
•	prostory pro uložení pomůcek a pro přípravnou práci učitele (kabinety), vybavené odpovídajícím nábytkem a pomůckami pro vyučování v jednotlivých vzdělávacích oblastech a vhodným zařízením pro přípravu učitele a jeho relaxaci
•	studijní zóny pro relaxaci i samostatné sebevzdělávání žáků (ve formě knihoven a studoven vybavených výpočetní technikou)
•	pracovní i relaxační prostory a prostory pro nenáročné pohybové aktivity – pro společné i individuální tvořivé činnosti, prostory pro setkávání žáků celé školy nebo jednotlivých ročníků či zájmových skupin
•	další prostory a jejich funkční vybavení nezbytné pro jiné vzdělávací či podpůrné aktivity – prostory pro řízení školy vybavené komunikační technikou, pro osobní hygienu žáků a vyučujících, prostory pro společné stravování, odkládání oděvů a obuvi
•	učebnice, učební pomůcky, didaktická a výpočetní technika, tělocvičné nářadí a náčiní apod., které umožňují efektivní vyučování a učení a stimulují aktivitu a tvořivost žáků, radost z učení a objevování
11.2	Personální a pedagogicko-psychologické podmínky
•	čeští i zahraniční učitelé s předepsanou kvalifikací, odbornou pedagogicko-psychologickou způsobilostí a odbornou jazykovou kompetentností, vybavení nezastupitelnými kompetencemi pro výchovu a vzdělávání žáků a kompetencemi k výkonu odpovědných a náročných pedagogických a řídících činností; skloubení aprobačních potřeb výuky s jinými činnostmi 
ve škole a soulad výchovných a vzdělávacích činností pedagogických pracovníků s cíli vzdělávání stanovenými zákonem a dalšími předpisy, plnění stanovené míry vyučovací povinnosti a dalších výchovných činností
•	učitelé s potřebnými profesními, komunikativními a sociálními kompetencemi ve vztahu k žákům, jejich rodičům, ostatním pedagogům, odborníkům a institucím zajišťujícím pro školu speciální služby
•	učitelé a pedagogové se speciálními kompetencemi a funkcemi (např. výchovný poradce, školní psycholog); učitelé vybavení schopností diagnostikovat učební činnosti žáků, motivovat je k další činnosti, průběžně se vzdělávat a modifikovat pružně svou činnost na základě permanentní sebereflexe a evaluace výchovy a vzdělávání
•	naplňování práva a zároveň povinnosti pedagogických pracovníků po dobu své profesní činnosti průběžně, cílevědomě a účelně se vzdělávat a využívat při tom zejména nabídky institucí dalšího vzdělávání pedagogických pracovníků a nabídky zahraničního partnera
•	pedagogický sbor v optimálním složení – odborném i věkovém – schopný týmové práce, komunikace a kooperace
•	řídící pracovníci s výraznými manažerskými, pedagogicko-psychologickými a organizačními schopnostmi, kteří jsou s to vytvářet motivující, tvůrčí a zároveň náročné profesionální klima, dokáží usilovat o permanentní profesní růst svůj i pedagogického sboru, jsou vybaveni koncepčním myšlením a prosazují inovativní styl práce, jsou schopni poradit, ale i zaštítit učitele vůči negativním vnějším vlivům
11.3	Podmínky bezpečnosti a hygieny duševní a fyzické práce, psychosociální podmínky
•	stěžejní hodnotou je zdraví; záměrné ovlivňování příznivého sociálního klimatu a pohody 
při „zdravém“ učení, otevřenost a partnerství v komunikaci, úcta, tolerance, uznání, empatie, kooperace a pomoc druhému, pěstování sounáležitosti se třídou a školou
•	optimální korelace mezi vzdělávacími potřebami žáků a pedagogickým úsilím učitelů, všestranný prospěch žáka je hlavním faktorem v přípravě a realizaci činností ve škole
•	výchova a vzdělávání propojené se skutečným životem – osvojování klíčových kompetencí, které mají pro žáky praktický smysl a které vedou k rozvoji celé osobnosti
•	akcent na věkovou a individuální přiměřenost a motivující evaluace výkonů žáka i skupiny – respekt k individuálním možnostem žáků, funkční zpětná vazba, tolerantnost k chybám a omylům, respekt k potřebám jedince a jeho intimním problémům
•	aktivní spoluúčast žáků na vzdělávání a životě školy, která staví na modelu demokratického společenství – budování komunity na principech svobody, ale zároveň i odpovědnosti, stability společných pravidel, spravedlnosti a kooperaci
•	bezpečnost a ochrana zdraví žáků, učitelů a nepedagogických pracovníků školy při činnostech, které souvisejí se vzděláváním, popřípadě při jiných činnostech, respektování norem prevence
•	zkvalitňování pracovního prostředí žáků a učitelů podle požadavků hygienických předpisů, označení nebezpečných předmětů a částí využívaných objektů v souladu s příslušnými normami, udržování objektů vyhrazených pro výchovu a vzdělávání v nezávadném stavu, pravidelná technická údržba
•	důsledné, podrobné, účinné a prokazatelné instruování žáků o možném ohrožení zdraví a bezpečnosti při všech činnostech, jichž se účastní při vyučování a výchovných aktivitách, seznámení se se školním řádem, zásadami bezpečného chování a ustanoveními bezpečnostních předpisů a pravidel, školských i obecných, pokud se týkají vzdělávacích a výchovných činností
•	soulad náročnosti vzdělávání s dotací povinných vyučovacích hodin, kterou stanoví rámcový vzdělávací program, jenž respektuje fyziologické a psychické potřeby žáků, cíle, obsah a podmínky vzdělávání
•	účinná ochrana žáků před násilím, šikanou, konzumací drog a před jinými společensky negativními jevy
•	vhodný režim vyučování adekvátní věku žáků, vhodný stravovací a pitný režim 
(podle věkových a individuálních potřeb žáků); dostupnost prostředků první pomoci a kontaktů na lékaře a jiné speciální služby

11.4	Organizační a řídicí podmínky
•	respektování norem školské legislativy vymezujících pravidla organizace a průběhu středního všeobecného vzdělávání, které se realizuje podle školního vzdělávacího programu
•	účast všech učitelů na přípravě a realizaci školního vzdělávacího programu – vymezení společných výchovných a vzdělávacích strategií, vztahů, povinností a odpovědnosti při přípravě a realizaci školního vzdělávacího programu, definování priorit činností školy, stanovení dlouhodobých vzdělávacích cílů a podmínek rozvoje školy, vymezení základních obsahových elementů činnosti školy, založení a rozvíjení tradic školy, stanovení časových vztahů výuky a režimu školy atd.
•	funkční systém autoevaluačních nástrojů školy, vymezení základních evaluačních kritérií realizace školního vzdělávacího programu
•	podpora celoživotního vzdělávání učitelů
•	základní pravidla života školy (pro žáky, učitele, jiné uživatele školy, veřejnost), způsoby projednávání problémů s žáky a jejich rodiči, otevřená strategie vůči rodičům žáků, prostor 
pro setkávání učitelů s rodiči, vytváření kvalitních společenských vztahů školy a veřejnosti
•	optimální režim vyučování v harmonii s věkovými dispozicemi a potřebami žáků (diferencovaně), ve shodě s cíli, obsahem a efektivními způsoby učení, s návazností povinného a nepovinného (volitelného) vzdělávání
•	optimální režim života školy v souladu s věkovými zvláštnostmi a potřebami žáků a jejich bezpečností (režim studia, práce, relaxace, pohybový, stravovací a pitný režim, dodržování hygieny, režim zájmových aktivit atp.)
•	funkční a permanentně aktualizovaný systém informací směrem k žákům, k učitelům, k vedení školy, k rodičům, k partnerům školy a mezi jednotlivými aktéry vzdělávání navzájem
•	zprostředkování aktuálních a relevantních informací žákům o jejich možném uplatnění ve světě práce a vybavení žáků mj. také organizačními kompetencemi, které jim pomohou 
při rozhodování o jejich další profesní a vzdělávací orientaci
•	všestranná podpora aktivit školy, které navazují na výuku (olympiády, sportovní a kulturní soutěže, mezinárodní výměnné aktivity žáků)
•	spolupráce se zahraničními školami, vysokými školami a vzdělávacími institucemi ČR a v zahraničí
•	nabídka či zprostředkování možnosti zahraničních jazykových zkoušek
•	využití aktivit žáků ve volených žákovských orgánech a institucích při rozhodování o realizaci významných školních a mimoškolních aktivit

12.	Slovníček použitých výrazů

Slovníček uvádí pouze ty výrazy, které jsou použity v RVP DG, a vysvětluje jejich význam v kontextu dokumentu. Slovníček má sloužit především ředitelům škol a učitelům, kteří budou 
na základě RVP DG vytvářet vlastní školní vzdělávací programy.

autoevaluace školy
systematické posuzování vlastní činnosti školy plánované ve →školním vzdělávacím programu; výsledky autoevaluace slouží jako zpětná vazba ke korekci činnosti školy a jako východisko pro další práci školy; autoevaluaci provádějí účastníci vzdělávacího procesu  vedení školy, učitelé, žáci; kapitola Autoevaluace školy  součást →školního vzdělávacího programu, ve které školy vymezují cíle, nástroje a kritéria autoevaluace a časové rozvržení →evaluačních činností 

cíle vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu
cíle stanovené v →Rámcovém vzdělávacím programu pro dvojjazyčná gymnázia, o jejichž naplnění a rozvíjení má dvojjazyčné gymnázium usilovat

cílové zaměření vzdělávací oblasti
součást →vzdělávací oblasti, která propojuje →vzdělávací obsah s →klíčovými kompetencemi; je východiskem pro →výchovné a vzdělávací strategie na úrovni →vyučovacího předmětu, kterými škola směřuje k utváření a rozvíjení →klíčových kompetencí žáků

etapy vzdělávání
legislativně vymezené, obsahově stanovené a časově ohraničené úseky vzdělávání, které odpovídají vzdělávání podle daného →rámcového vzdělávacího programu

evaluační činnosti
veškeré plánované a cílené aktivity školy směřující k ověřování, měření, posuzování a hodnocení výsledků a změn dosažených ve všech činnostech školy a vymezených ve →školním vzdělávacím programu

hodnocení žáků
konečné i průběžné posouzení vzdělávacích výsledků žáků, jehož cílem je poskytnout žákům zpětnou vazbu a motivovat je k dalšímu vzdělávání; hodnocení vyjadřuje míru splnění požadavků kladených 
ve →školním vzdělávacím programu a míru vlastního vzdělávacího pokroku u žáků

integrace vzdělávacího obsahu
propojení →vzdělávacího obsahu na úrovni témat, tematických okruhů, případně →vzdělávacích oborů oblastí, které umožňuje →Rámcový vzdělávací program pro dvojjazyčná gymnázia

integrace žáků
zařazení žáků se speciálními vzdělávacími potřebami i žáků mimořádně nadaných do běžných tříd a jejich vzdělávání v souladu s individuálními vzdělávacími potřebami

integrovaný předmět 
předmět, který na úrovni →školního vzdělávacího programu integruje celé →vzdělávací obsahy →vzdělávacích oborů nebo jejich části

klíčové kompetence
souhrn vědomostí, dovedností, schopností, postojů a hodnot důležitých pro osobní rozvoj a uplatnění každého člena společnosti; v →Rámcovém vzdělávacím programu pro dvojjazyčná gymnázia jsou klíčové kompetence vymezeny na úrovni, které mají dosáhnout všichni žáci na konci vzdělávání 
na dvojjazyčném gymnáziu; v této etapě vzdělávání jsou za klíčové považovány: kompetence k učení, kompetence k řešení problémů, kompetence komunikativní, kompetence sociální a personální, kompetence občanská, kompetence k podnikavosti; nejsou vázány na jednotlivé vyučovací předměty; u žáků se rozvíjejí v průběhu celého vzdělávání prostřednictvím různých aktivit školy; tento proces dále pokračuje v celoživotním učení

kurikulární dokumenty
pedagogické dokumenty, které vymezují legislativní a obsahový rámec vzdělávání; systém kurikulárních dokumentů je vytvářen a uplatňován na dvojí úrovni: státní úroveň tvoří →Národní program vzdělávání a →rámcové vzdělávací programy, školní úroveň tvoří →školní vzdělávací programy

Manuál pro tvorbu školních vzdělávacích programů 
metodický dokument, který je doporučen pro tvorbu →školních vzdělávacích programů; uvádí konkrétní postupy při tvorbě jednotlivých částí →školního vzdělávacího programu doplněné o příklady ze školní praxe

maturitní zkouška na gymnáziu
zkouška zakončující vzdělávání na gymnáziu; maturitní zkouška se skládá ze společné a profilové části

metody výuky
způsoby výuky; konkrétní pedagogické postupy, jimiž učitel dosahuje vzdělávacích cílů, které si stanovil

Národní program rozvoje vzdělávání v České republice
koncepční dokument české vzdělávací politiky označovaný jako Bílá kniha; obsahuje záměry rozvoje vzdělávání žáků od 3 do 19 let a návrhy i doporučení ekonomického, politického a pedagogického charakteru, které jsou postupně realizovány (do roku 2010)

Národní program vzdělávání
nejvyšší →kurikulární dokument, který vzniká na základě vymezení ve →školském zákoně

očekávané výstupy
stěžejní část →vzdělávacího obsahu jednotlivých →vzdělávacích oborů; jsou ověřitelné, prakticky zaměřené, mají činnostní povahu a jsou využitelné v běžném životě; vymezují úroveň, které mají všichni žáci prostřednictvím →učiva dosáhnout; jsou stanovené závazně

profil absolventa gymnázia 
cílová kategorie popisující kvality, jimiž by se měl vyznačovat absolvent konkrétní školy poté, co úspěšně zakončil vzdělávání na tomto gymnáziu; profil absolventa, vyplývající ze vzdělávacích záměrů školy, je stanoven ve →školním vzdělávacím programu konkrétní školy

profilace školy
vyjádření vzdělávacích záměrů školy souhrnně prezentovaných ve →školním vzdělávacím programu

průřezová témata
reprezentují v →Rámcovém vzdělávacím programu pro dvojjazyčná gymnázia aktuální okruhy problémů současného i budoucího světa a stávají se povinnou součástí vzdělávání na gymnáziu; jsou důležitým formativním prvkem základního vzdělávání a pomáhají rozvíjet osobnost žáka především v oblasti postojů a hodnot; stávají se příležitostí pro individuální uplatnění žáků i pro jejich vzájemnou spolupráci

rámcové vzdělávací programy
→kurikulární dokumenty státní úrovně, které normativně stanovují obecný rámec pro jednotlivé →etapy vzdělávání a jsou závazné pro tvorbu →školních vzdělávacích programů

rámcový učební plán pro vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu
učební plán →Rámcového vzdělávacího programu pro dvojjazyčná gymnázia, který vymezuje základní parametry organizace vzdělávání na dvojjazyčném gymnáziu 

Rámcový vzdělávací program pro dvojjazyčná gymnázia (RVP DG)
→kurikulární dokument státní úrovně, který normativně stanoví obecný rámec →vzdělávání 
na dvojjazačných gymnáziích; RVP DG vymezuje zejména konkrétní →cíle vzdělávání 
na dvojjazyčných gymnáziích, →klíčové kompetence, →vzdělávací obsah a jeho organizační uspořádání, zásady pro tvorbu →školních vzdělávacích programů

Rámcový vzdělávací program pro základní vzdělávání (RVP ZV)
→kurikulární dokument státní úrovně, který normativně stanoví obecný rámec →základního vzdělávání; byl podkladem i pro vymezení obsahu →RVP DG 

strategie učení
posloupnost činností, které jsou při učení promyšleně řazeny tak, aby bylo možné dosáhnout učebního cíle; žák pomocí ní rozhoduje, které dovednosti a v jakém pořadí použije

střední vzdělání s maturitní zkouškou
stupeň středního vzdělání, které žák získá úspěšným ukončením vzdělávacího programu čtyřletého, šestiletého nebo osmiletého gymnázia (vzdělávacího programu v délce 4 let denní formy vzdělávání), vzdělávacího programu nástavbového studia v délce 2 let denní formy vzdělávání nebo vzdělávacího programu zkráceného vzdělávání pro získání středního vzdělání s maturitní zkouškou 

šestileté dvojjazyčné gymnázium
jeden z modelů gymnaziálního vzdělávání, kdy je v prvních dvou ročnících dokončeno základní vzdělání a probíhá dvouletá intenzivní jazyková příprava; ve třetím až šestém ročníku probíhá vzdělávání, která se koná v polovině vyučovacích předmětů v cizím jazyce a směřuje k ukončení vzdělávání maturitní zkouškou

šestiletý vzdělávací cyklus
umožňuje ucelené vzdělávání po dobu šesti let, během něhož musí být ukončeno základní vzdělání žáků (po dvou letech), ale zároveň RVP DG neurčuje předěl očekávaných výstupů základního a středního vzdělání

školní vzdělávací program (ŠVP)
→kurikulární dokument školní úrovně, který prezentuje podobu →vzdělávání v konkrétní škole a její →profilaci; ŠVP je zpracován na základě příslušného →rámcového vzdělávacího programu, jehož požadavky se tvorba ŠVP řídí; podle ŠVP se uskutečňuje →vzdělávání v konkrétní škole; ŠVP je povinnou součástí dokumentace školy a musí být přístupný veřejnosti; školní vzdělávací program vydává ředitel školy

školská rada
orgán školy umožňující zákonným zástupcům nezletilých žáků a zletilým žákům, pedagogickým pracovníkům školy, zřizovateli a dalším osobám podílet se na správě školy; projednává návrh →školního vzdělávacího programu

školský zákon
zkrácený název pro zákon č. 561/2004 Sb., zákon o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání

učební osnovy
část →školního vzdělávacího programu, ve které je →vzdělávací obsah jednotlivých →vzdělávacích oborů rozpracován do →vyučovacích předmětů v jednotlivých ročnících 

učební plán
část →školního vzdělávacího programu vymezující na základě →rámcového učebního plánu organizaci výuky v konkrétní škole; obsahuje tabulaci s výčtem povinných a volitelných →vyučovacích předmětů a poznámky k organizaci a realizaci jednotlivých →vyučovacích předmětů

učivo
část →vzdělávacího obsahu jednotlivých →vzdělávacích oborů, které je strukturováno do tematických okruhů (témat, činností); je chápáno jako prostředek pro dosažení →očekávaných výstupů; tvoří nezbytnou součást vzdělávacího obsahu; na úrovni →Rámcového vzdělávacího programu 
pro dvojjazyčná gymnázia je učivo pro tvorbu ŠVP závazné 

výchovné a vzdělávací strategie
promyšleně volené a řazené postupy, kterými chce škola cíleně směřovat k naplňování →klíčových kompetencí

vyučovací předmět 
didaktické a organizační zpracování →vzdělávacího obsahu v konkrétním →školním vzdělávacím programu (učební plán a učební osnova); vyučovací předměty vznikají na základě →vzdělávacích oborů vymezených v → rámcovém vzdělávacím programu

vzdělávací oblasti
orientačně vymezené celky →vzdělávacího obsahu, které jsou tvořeny jedním →vzdělávacím oborem nebo více obsahově blízkými →vzdělávacími obory; →Rámcový vzdělávací program pro dvojjazyčná gymnázia obsahuje osm →vzdělávacích oblastí

vzdělávací obory
samostatné části →vzdělávacích oblastí v →Rámcovém vzdělávacím programu pro dvojjazyčná gymnázia; vymezují především →vzdělávací obsah (→očekávané výstupy a →učivo)

vzdělávací obsah
vymezení →očekávaných výstupů a →učiva na úrovni →vzdělávacích oborů, který je dále rozpracováván na úrovni →školních vzdělávacích programů

vzdělávání
vzdělávací proces, zahrnující složku výchovnou i vzdělávací, během něhož si žáci osvojují →klíčové kompetence a →vzdělávací obsah stanovený pro konkrétní etapu vzdělávání

žák mimořádně nadaný
žák projevující mimořádné schopnosti v úzké části nebo v celém spektru lidských činností

žák se speciálními vzdělávacími potřebami
žák se specifickými poruchami učení a chování, žák z odlišného kulturního a sociálně znevýhodňujícího prostředí, žák se zdravotním postižením (tělesným, zrakovým, sluchovým, více vadami, vadami řeči, vývojovými poruchami učení, autismem) a žák se zdravotním znevýhodněním (např. žák dlouhodobě nemocný)